Справа № 0240/2093/18-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2093/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Томчук Андрій Валерійович

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

13 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В. Франовської К.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року (місце ухвалення рішення - м. Вінниця, повний текс рішення складено 13.08.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця про визнання протиправним, скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці №777/11-32-3/04 від 26.04.2018 щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років;

- визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо здійснення перерахунку призначеної пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру" та зобов'язати управління перерахувати ОСОБА_2 пенсію із середньомісячного заробітку зазначеного у довідках прокуратури Вінницької області від 20.03.2018 №18-ф-89, №18-ф-90, №18-ф-91, №18-ф-92, №18-ф-93, №18-ф-94, №18-ф-95, №18-ф-96 про заробітну пату у розмірі 60% з 01.04.2018 на підставі ч.2, 3, 4, 13 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що він перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України у Вінницькій області, та отримує пенсію за вислугу років як пенсіонер органів прокуратури України. У квітні 2015 року відповідно до чинного на той час законодавства позивачеві проведено перерахунок пенсії.

В зв'язку з підвищенням посадових окладів працівників органів прокуратури, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", яка набрала чинності з 06.09.2017, на думку позивача, він набув право на перерахунок пенсії, оскільки є працюючим пенсіонером.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Управління Пенсійного фонду України при розгляді заяви позивача зобов"язане було керуватися вимогами ч.3,4 ст. 86 Закону України "Про Прокуратуру" в редакції від 14.10.2014 року або ч.2 ст. 85 Закону України "Про Прокуратуру", ст.42 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", ст. 69 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 63 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 2009 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці та отримує пенсію за вислугою років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", яка набрала чинності 06 вересня 2017 року, затверджено нові схеми посадових окладів працівникам органів прокуратури.

13 квітня 2018 року позивач як працюючий пенсіонер звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років, у зв'язку із зміною заробітної плати та на підставі ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Листом від 26.04.2018 за №777/11-32-3/03 відповідачем відмовлено позивачу в перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Вказали, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213 з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спец законів, в тому числі до Законів України "Про прокуратуру" у зв'язку з чим з 1 червня 2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, відповідач не мав правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII (чинного до 15.07.2015 року) було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинного до 15.07.2015 року), зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» (чинного до 15.07.2015 року).

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинного з 15.07.2015 року), відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено розміри заробітку працюючих працівників прокуратури.

Проте, положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 не містить.

Відповідно до пункту 13 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" (чинного з 15.07.2015 року) на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Однак, на час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнято не було.

При цьому, положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII, якими частину 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинного до 15.07.2015 року) та частину 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинного з 15.07.2015 року) викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» („Soering v. United Kingdom") Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини.

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» („Rees v. United Kingdom") Європейський суд з прав людини зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії» (CASE OF ASMUNDSSON v. ICELAND)).

Ураховуючи наведені вище положення джерел права, суд дійшов висновку, що з 01 грудня 2015 року - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України «Про прокуратуру» (чинного з 15.07.2015 року), яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинного до 15.07.2015 року) та статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинного з 15.07.2015 року), не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 цей Суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, орган Пенсійного фонду України не діяв протиправно.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 635/903/17, від 14.02.2018 року у справі № 569/5531/16-а, від 06.03.2018 року № 713/985/16-а, від 27.03.2018 року № 127/11766/16-а, від 22.06.2018 року № 597/173/16-а.

Посилання позивача на порушення положень Конституції України, які забороняють звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод суд вважає безпідставними, оскільки на час виникнення у позивача права на пенсію, була чинною ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" (чинного з 15.07.2015 року), яка не передбачала перерахування призначеної працівникам прокуратури пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Крім того, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що безпідставними є посилання позивача щодо застосування до спірних правовідносин постанови ВС від 17.04.2018 року у справі №418/926/16-а, оскільки у вказаній справі вирішувалося питання вибору норми права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення саме розміру пенсії у відсотках, встановленого на момент призначення пенсії, а не питань перерахунку пенсії.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що за відсутності нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій працівників прокуратури підстав для такого перерахунку немає. Тому відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії з підстав, про які зазначено вище, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують і не дають підстав для висновку, що адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 грудня 2018 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Кузьменко Л.В. Франовська К.С.