Справа № 805/1642/17-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року справа №805/1642/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника Запорізької митниці ДФС Прокофєва С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Запорізької митниці ДФС, Державної фіскальної служби України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 р. ( повний текст складено 22 травня 2017 року у м. Слов'янськ, колегія суддів першої інстанції Тарасенко І.М. - головуючий., Голошивець І.О., Алябєв І.Г. ) у справі № 805/1642/15-а за позовом ОСОБА_6 до Державної фіскальної служби України, Запорізької митниці ДФС про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошових виплат за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

11 квітня 2017 року ОСОБА_6 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби України; Запорізької митниці ДФС про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошових виплат за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що Наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2162-о відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 16.09.2014 року № 1682-VII "Про очищення влади" та пункту 62 підпункту а) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114, звільнено з посади та податкової міліції, з постановкою на військовий облік, полковника податкової міліції ОСОБА_6 (М-021956), заступника начальника управління - начальника оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів, на підставі довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі ОСОБА_6

Із зазначеним наказом позивач не згодний, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2162-о "Про звільнення ОСОБА_6"; Поновити на службі податкової міліції полковника податкової міліції ОСОБА_6 на посаді заступника начальника управління - начальника оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями, яку він займав до звільнення або на рівнозначній посаді, у разі відсутності цієї посади, Запорізької митниці Державної фіскальної служби з 29 жовтня 2014 року; Стягнути з Запорізької митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_6 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу - з дати звільнення по час поновлення на службі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 р. у справі № 805/1642/15-а позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2162-о "Про звільнення ОСОБА_6". Поновлено полковника податкової міліції ОСОБА_6 на посаді заступника начальника управління - начальника оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів з 30 жовтня 2014 року. Зобов'язано Державну фіскальну службу України працевлаштувати ОСОБА_6 на посаду, рівнозначну посаді заступника начальника управління - начальника оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів. Стягнуто з Запорізької митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_6 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу - з 30 жовтня 2014 року по 15 травня 2017 у сумі 219392 грн. 50 коп. В іншій частини позовних вимог - відмовити.

Відповідачі Запорізька митниці ДФС, Державна фіскальна служба України не погодившись з постановою суду, подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просили скасувати постанову суду.

В обґрунтування апеляційних скарги зазначено, що України, видавши наказ про звільнення ОСОБА_6, діяли виключно в спосіб та у межах дії приписів Закону України "Про очищення влади", а тому відсутні підстави вважати дії посадових осіб щодо неправомірного видання наказу про звільнення.

У судовому засіданні представник Запорізької митниці ДФС підтримав доводи апеляційних скарг наголошував на їх задоволенні, проти чого заперечував представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законними і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, дослідила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла наступного висновку.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_6 з травня 1997 року по день звільнення проходив службу в органах податкової міліції, обіймаючи при цьому різні керівні посади: в період з 22.06.2010 року по 10.08.2010 року - заступник начальника управління податкової міліції ДПА у Донецькій області; в період з 10.08.2010 року по 23.02.2011 року - начальник управління "Схід" управління з дислокацією в ДПА у Донецькій області управління (служби) спеціальних розслідувань ГУПМ ДПА України; в період з 23.02.2011 року по 08.05.2012 року - заступник начальника управління податкової міліції ДПС у Запорізькій області; в період з 08.05.2013 року по квітень 2014 року - в.о. начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Запорізькій області; з 12.05.2014 року по день звільнення - заступник начальника управління - начальник оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів з одночасним покладанням виконання обов'язків у зв'язку зі службовою необхідністю заступника начальника - начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2162-о відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 16.09.2014 року № 1682-VII "Про очищення влади" та пункту 62 підпункту а) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114, звільнено з посади та податкової міліції, з постановкою на військовий облік, полковника податкової міліції ОСОБА_6 (М-021956), заступника начальника управління - начальника оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів, на підставі довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі ОСОБА_6

Відповідач - Запорізька митниця Державної фіскальної служби, утворена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", є правонаступником Запорізької митниці Міндоходів, з якої був звільнений ОСОБА_6

Закон України "Про очищення влади" (далі - Закон) визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України "Про очищення влади" очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_7, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, серед іншого, керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником Запорізької митниці ДФС заявлено клопотання про скасування постанови Донецького оружного адміністративного суду від 15.05.2017 року та залишити позовну заяву ОСОБА_6 без розгляду.

Клопотання обґрунтовано тим, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2162-о «Про звільнення ОСОБА_6» позивач був звільнений з посади заступника начальника управління - начальника оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів.

11 квітня 2017 року ОСОБА_6 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби України; Запорізької митниці ДФС про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошових виплат за час вимушеного прогулу. Посилаючись на приписи частини 2 статті 122 КАС України просив суд залишити позовом ОСОБА_6 без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Крім того, зазначив, що на час звернення ОСОБА_6 до Донецького окружного адміністративного суду із цим позовом ОСОБА_2 окружним адміністративним судом розглядалась справа з аналогічними вимогами.

Представник позивача заперечувала проти задоволення заявленого клопотання, посилаючись на ухвалу суду першої інстанції від 15.05.2017 року якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Заслухав представників сторін колегія суддів вважає клопотання про залишення позову без розгляду таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу;

Згідно частин 3 та 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно статті 99 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення): 1. Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

2. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

3. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк".

Відповідно до статті 100 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) "1. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

2. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи".

Відповідно до приписів статті 155 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) "1. Суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо: …9) позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

2. Про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу &?в;…&gу;".

Згідно статті 160 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) "…4. Окремим документом викладаються ухвали з питань: …16) залишення позовної заяви без розгляду.

5. Ухвали, які під час судового засідання викладаються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті та підписуються складом суду, який розглядає справу.

6. Ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання у журнал судового засідання".

Згідно статті 162 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) "...3. Якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду".

З огляду на викладене колегія суддів дійшла наступного висновку.

Положення частини 3 статті 99 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) передбачали місячний строк звернення до суду з адміністративним позовом у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. При цьому, визначальною умовою для вирішення питання дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом у вказаній категорії справ було з'ясування обставин щодо дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів оспорюваними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.

У разі пропуску зазначених строків позовна заява підлягала залишенню судом без розгляду як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії судового розгляду справи з підстав, визначених статтями 100, 155 КАС України, за винятком випадків, коли наведені позивачем причини пропуску цих строків визнавалися судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду в розумінні статей 100, 155 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) могли визнаватись лише ті обставини, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи убачається, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2162-о «Про звільнення ОСОБА_6» позивач був звільнений з посади заступника начальника управління - начальника оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів.

Лише 11 квітня 2017 року, понад два з половиною роки після видання оскаржуваного наказу, ОСОБА_6 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби України; Запорізької митниці ДФС про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошових виплат за час вимушеного прогулу.

Вищевказане свідчить, що позивач звернувся до суду поза межами строків встановлених частини 3 статті 99 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), частини 5 статті 125 КАС України чинній на час розгляду справи апеляційним судом.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновків про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду з даними адміністративним позовом, оскільки з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачем не було наведено причин, які унеможливлювали чи, незалежно від його волі, заважали йому своєчасно звернутись за судовим захистом.

Посилання , у позовній заяві, на звернення 25 листопада 2014 року з позовом до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у запорізької області із адміністративним позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Запорізького окружного адміністративного суду, самі по собі, не можуть свідчити про наявність об'єктивних перешкод для подання даного адміністративного позову у визначений законодавством строк, а отже не можуть вважатися поважною причиною пропуску цих строків, оскільки відповідно до процесуального закону вони не змінюють початок перебігу строку звернення до суду з адміністративним позовом. Зазначений факт свідчить про своєчасну обізнаність позивача про оскаржуваний наказ.

Посилання представника позивача на те, що ухвалою суду першої інстанції було відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду колегією суддів не приймається з огляду на наступне.

Ухвалою суду першої інстанції від 15.05.2017 року відмовлено представнику відповідачів у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_6 до Державної фіскальної служби України; Запорізької митниці ДФС про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошових виплат за час вимушеного прогулу.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 155 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) чуд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо: 3) у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У наданому до суду апеляційної інстанції клопотанні представник відповідача просить суд залишити позов без розгляду з інших підстав, а сам пропущення строку звернення до суду з позовом без поважних причин.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Преамбула Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Європейський суд з прав людини визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (п. 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява №3236/03).

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Підстави пропуску строку судового оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 січня 2018 року по справі № 331/1154/17.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п'ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації права на судовий захист у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із пропуском встановленого КАС України строку без поважних на то причин, а тому його адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду, а апеляційні скарги частковому задоволенню.

Керуючись статтями 23, 33, 122, 123, 240, 292, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Запорізької митниці ДФС, Державної фіскальної служби України задовольнити частково. Клопотання представника Запорізької митниці ДФС - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 р. у справі № 805/1642/15-а скасувати.

Позов ОСОБА_6 до Державної фіскальної служби України, Запорізької митниці ДФС про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошових виплат за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов