Справа № 814/783/16
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року

Київ

справа №814/783/16

провадження №К/9901/36766/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Баштанського районного управління юстиції в особі реєстраційної служби Баштанського районного управління юстиції, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія" "Вектор Плюс", Служба у справах дітей Баштанської райдержадміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія" "Вектор Плюс" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду у складі судді Марича Є.В. від 08 серпня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Танасогло Т.М., Бойка А.В., Яковлєва О.В. від 13 грудня 2016 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., Баштанського районного управління юстиції в особі реєстраційної служби Баштанського районного управління юстиції, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Служба у справах дітей Баштанської райдержадміністрації, у якому просив скасувати рішення від 27 жовтня 2015 року № 25613697 про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. від 27 жовтня 2015 року № 25613697 про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

3. Рішення судів мотивовані тим, що спірний будинок підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", в порушення пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17 жовтня 2013 року № 868 відсутній доказ наявності документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. У зв'язку з цим у відповідача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказаний будинок за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погоджуючись із судовим рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулось із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, закрити провадження у справі або ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 травня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерубанк» (Публічне акціонерне товариство «Сведбанк) укладено кредитний договір №1403/0507/88-039 на суму 23500 доларів США.

На виконання вимог кредитного договору, між ОСОБА_2, як майновим поручителем та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерубанк» (Публічне акціонерне товариство «Сведбанк) укладено іпотечний договір від 24 травня 2007 року, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку належний йому на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 12 договору іпотеки було передбачено можливість задоволення вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №1403/0507/88-039 від 24 травня 2007 року шляхом набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки, відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку".

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк (АКБ «ТАС-Комерубанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договори факторингу № 15 та відступлення права вимоги, відповідно до яких від банка до товариства перейшло право вимоги за кредитним договором № 1403/0507/88-039 та за договором іпотеки від 24 травня 2007 року № 948.

24 травня 2013 року та 11 лютого 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надіслало позивачу повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неусунення порушення кредитного договору та не оплати заборгованості за кредитним договором № 1403/0507/88-039 від 24 травня 2007 року в сумі 32 380,90 доларів США.

27 жовтня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

27 жовтня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення № 25613697 про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис № 11774427

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6. Касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не враховані норми статті 37 Закону України "Про іпотеку", якими передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержавтеля або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Вказано, що спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

7. У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на законність рішень судів попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

9. Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - КАС України у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

10. На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

11. Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

12. Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

13. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

14. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

15. Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

16. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

17. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

18. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

19. За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень; далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

20. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, спірні правовідносини виникли у зв'язку з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного договору та іпотечного договору), стосуються оскарження правомірності набуття права власності Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, впливають на майнові права позивача як іпотекодавця, який правомірність такого набуття ставить під сумнів. Тому, Верховний Суд, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

21. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 28 серпня 2018 року у справі №820/8219/15 (провадження №11-582апп18) та від 11 вересня 2018 року у справі №817/2398/15 (провадження №11-354апп18), і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від такого висновку.

22. При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

23. За нормами частини третьої статті 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

24. Відповідно до пункту 5 частини першої стаття 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

25. Згідно зі статтею 354 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

26. Відповідно до статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1).

27. Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

28. Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню у повному обсязі із закриттям провадження у даній справі.

Керуючись статтями 339, 341, 345, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Баштанського районного управління юстиції в особі реєстраційної служби Баштанського районного управління юстиції, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія" "Вектор Плюс", Служба у справах дітей Баштанської райдержадміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Роз'яснити право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Суддя Я. О. Берназюк

Суддя М. І. Гриців