Справа № 1840/3062/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 1840/3062/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2018, (суддя Є.Д. Кравченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021) по справі № 1840/3062/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області , Тростянецької районної державної адміністрації в Сумській області

про стягнення соціальної допомоги, невиплачених грошових доходів та моральної шкоди, визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області, Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області про стягнення соціальної допомоги, невиплачених грошових доходів та моральної шкоди, визнання дій неправомірними - відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач в апеляційній скарзі клопотав про розгляд справи без його участі.

Представники відповідачів в письмових відзивах на апеляційну скаргу заперечували проти доводів останньої та зазначили, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачають.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 27).

За життя ОСОБА_2 було надано статус дитини війни, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 (а.с. 26). Вона перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області.

Згідно із заповітом від 10.12.2015 (а.с. 24) ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла все майно, де б воно не було із чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право ОСОБА_1.

Вважаючи, що управління протягом 2006-2016 років протиправно щомісяця не доплачувало ОСОБА_2 соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про соціальний захист дітей війни" та за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 не виплатило ОСОБА_2 соціальну допомогу як дитині війни у загальній сумі 20453,12 грн., а він як спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом, має право на стягнення вказаних сум та на виплату компенсації втрати грошових доходів у зв'язку із порушенням строків виплати ОСОБА_2 соціальної допомоги як дитині війни за період з 01.01.2016 по 30.09.2016, а також вважаючи, що своєю бездіяльністю ОСОБА_1 та його рідній сестрі відповідачі завдали моральну немайнову шкоду у сумі 77760, 00 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_2 до суду стосовно недоотримання соціальної допомоги як дитині війни та відшкодування моральної шкоди не зверталася, а тому виплатити недоотриману допомогу спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 немає законних підстав. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні вимоги про стягнення з відповідача компенсації в зв'язку з втратою частини доходів, оскільки вказані доходи не були нараховані та виплачені позивачу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, статус дитини війни ОСОБА_2 присвоєно згідно з Законом України від 18.11.2004р. №2195 "Про соціальний захист дітей війни", який вступив в дію з 1 січня 2006р.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону передбачено підвищення пенсій дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком, проте відповідно до ст.7 Закону ці виплати здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету. Однак, оскільки Урядом не було визначено Порядку підвищення пенсій дітям війни, у 2006 році вказане підвищення не було запроваджено.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" п.12 ст. 71 припинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 №6-РП/2007 визнано неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", якими припинена дія норми закону про виплату соціальної допомоги дітям війни. Однак, механізм реалізації положень ст. 6 Закону був відсутній, тому у управління Пенсійного фонду України не було підстав проводити такі виплати.

Крім того, п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", згідно якого дітям війни до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" виплату підвищення дітям війни визначили у наступних розмірах: з 22 травня 2008 року - 48,10 грн.; з 1 липня 48,20 грн. та з 1 жовтня - 49,80 грн. У розмірі 49,80 грн. підвищення до пенсії дітям війни виплачувалось упродовж 2009, 2010 та 2011 років.

Пунктом 7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2011 рік" від 14.06.2011 № 3491-VI, встановлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України від 18.11.2004 №2195-VІ "Про соціальний захист дітей війни" повинні застосовуватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вищевказаного Закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745, пунктом 6 якої встановлено, що дітям війни до пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі 49,80 грн. Вказана постанова набрала чинності з 23 липня 2011 року.

З 01.11.2011 надбавка дітям війни проводиться у відповідності до розмірів визначених Кабінетом Міністрів України (з 01.11.2011 по 31.12.2011 - 49,80 грн., з 01.01.2012 - в розмірі 7% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.04.2014 - 66,43 грн.).

Як зазначає у своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач, надбавка як дитині війни ОСОБА_2 виплачувалась вірно та відповідно до норм чинного законодавства, заборгованість в УПФУ в Тростянецькому районі перед ОСОБА_2 відсутня і діями відповідача ніякої шкоди не завдано.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до с. 12 Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям - інвалідам" невиплату або відмову у виплаті державної соціальної допомоги за минулий час може бути оскаржено у судовому порядку відповідно до закону.

Померла ОСОБА_2 до суду стосовно недоотримання соціальної допомоги як дитині війни та відшкодування моральної шкоди не зверталася, остаточні рішення судів на користь ОСОБА_2 за такими спорами відсутні.

Відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).

Статтею 1219 ЦК передбачені права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 ЦК суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Водночас за правилами частини третьої статті 1230 ЦК до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди у випадку, якщо таке право було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

За змістом зазначених норм до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Права та обов'язки спадкодавця в адміністративних, трудових, інших правовідносинах, якщо вони не набули майнового змісту, до складу спадщини не входять, оскільки такі права та обов'язки, нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, які він не міг би нікому передати і за життя.

При цьому право на соціальне забезпечення, одним з видів якого є виплата надбавки до пенсії дитині війни, полягає в тому, що держава гарантує надання достатніх коштів громадянам, які через об'єктивні обставини повністю або частково втратили можливість працювати і отримувати винагороду за працю. Відтак, таке право на соціальну допомогу нерозривно пов'язане з особою пенсіонера, якому призначена, нарахована та виплачується така надбавка до пенсії.

Таким чином, право на перерахунок та виплату соціальної допомоги як дитині війни має особистий характер, а тому право на звернення до суду із відповідними вимогами має лише особа, яка має право на таку допомогу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не має права на звернення за перерахунком та виплатою соціальної допомоги як дитині війни, яка належала померлій рідній сестрі ОСОБА_2, оскільки така допомога не була присуджена їй за життя та не належали ОСОБА_2 на момент її смерті.

А тому, колегія суддів не може прийняти до уваги та розглянути доводи позивача щодо не донарахування та недоплати ОСОБА_2 соціальної допомоги як дитині війни та моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстави для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходів, оскільки перерахунок та виплату соціальної допомоги як дитині війни ОСОБА_2 Управлінням Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області не здійснено, а однією з обов'язкових умов виплати компенсації є нарахування доходів та їх несвоєчасна виплата.

Так, відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФ України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 по справі № 1840/3062/18 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 по справі № 1840/3062/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено та підписано 13.12.2018 р.