Справа № 754/16197/17
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року, яке проголошене о 16 год. 49 хв. та складене у повному обсязі 20 листопада 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції 7-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта Хуторного Андрія Вікторовича, за участю третьої особи - Департаменту патрульної поліції, про визнання незаконними дій, визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконними дії інспектора патрульної поліції 7-ї роти 4-го батальйону старшого лейтенанта Хуторного А.В. (далі - інспектор) щодо складання постанови серії АР № 470534 від 02 грудня 2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн 00 коп. за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також визнати протиправною і скасувати постанову серії АР № 470534 від 02 грудня 2017 року про адміністративне правопорушення, а провадження по справі закрити за відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що не порушував вимог п. 11.4 Правил дорожнього руху. Позивач посилається на те, що оскаржувана постанова ґрунтується виключно на рапорті напарника інспектора, який не є належним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Також позивач зазначає, що зміст постанови інспектора не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Крім того ОСОБА_2 вказує на те, що йому не були роз'яснені права та обов'язки, не надано можливості користуватися правовою допомогою, заявляти клопотання.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 від інспектора не надходив.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи - 13 грудня 2018 року, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що постановою інспектора серії АР № 470534 від 02 грудня 2017 року на ОСОБА_2 був накладений штраф у розмірі 425 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що надані в судовому засіданні пояснення позивача та відповідача, який був допитаний в якості свідка, вказують на те, що здійснити об'їзд перешкоди з лівої сторони не здійснюючи виїзд на зустрічну смугу було неможливим. У зв'язку з цим суд першої інстанції вважав доведеною обставину здійснення позивачем виїзду на частину дороги для зустрічного руху при об'їзді перешкоди.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Згідно з постановою серії АР № 470534 від 02 грудня 2017 року ОСОБА_2 02 грудня 2017 року о 14 год. 30 хв., у м. Києві на вул. Володимирській, 19 здійснюючи об'їзд перешкоди, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, яка має три смуги для руху в одному напрямку, чим порушив п. 11.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Положеннями п. 11.4 Правил дорожнього руху передбачено, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Обґрунтовуючи свої вимоги про скасування постанови інспектора, ОСОБА_2 зазначає, що на перехресті ним була раптово виявлена перешкода у вигляді обладнання для частково обмеження руху через ремонтні роботи. Позивач посилається також на те, що здійснюючи об'їзд перешкоди зліва пересвідчився у тому, що не виїжджає на зустрічну смугу руху, не перетинає суцільну лінію розмітки, виїжджає на перехрестя на дозволений сигнал світлофора сигнал світлофора та не наражає на небезпеку себе й інших учасників дорожнього руху, а також не порушує Правил дорожнього руху.

Під час розгляду і вирішення справи суд першої інстанції допитав у якості свідка інспектора Хуторного А.В. та з урахуванням пояснень позивача встановив, що здійснити об'їзд перешкоди зліва без виїзду на смугу зустрічного руху - неможливо.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не наводить доводів, які б поставили під сумнів правильність зазначеного висновку суду першої інстанції.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що інспектор не надав доказів вчинення адміністративного правопорушення, якими могли бути запис з відеокамери, пояснення свідків.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Положеннями п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначені норми у своїй сукупності вказують на те, що поліцейський є особою, яка безпосередньо виявляє адміністративне правопорушення, а також самостійно приймає рішення про притягнення до адміністративної відповідальності у передбачених законом випадках.

За правилами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Разом з тим, використання фото- і відеотехніки не є обов'язком поліцейського. Відсутність запису події адміністративного правопорушення саме по собі не свідчить про необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Особливість справ, у яких поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу є те, що інспектор, який приймає рішення щодо накладення адміністративного стягнення є особою, яка безпосередньо виявила правопорушення, була його очевидцем.

Кодексом України про адміністративні правопорушення поліцейському надано повноваження приймати постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення таких видів порушень, які можуть бути виявлені ним шляхом візуального спостереження за дотримання правил дорожнього руху, є очевидними, не потребують обов'язкової фіксації технічними засобами та для з'ясування обставин їх вчинення яких немає практичної необхідності вчиняти додаткові дії.

Вирішення справ, у тому числі в разі прийняття постанови на місці вчинення правопорушення, ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні поліцейським всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також колегія суддів враховує, що зміст доказів та їх орієнтований перелік визначені у ч. 1 ст. 251 КУпАП. Разом з тим, положеннями ч. 2 цієї статті передбачено, що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

В даному випадку протокол про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 258 КУпАП, не підлягав складенню, у зв'язку з чим обов'язок збирати докази, зазначені у ч. 1 ст. 251 КУпАП, був відсутній.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 вчинив дії, описані в постанові серії АР № 470534 від 02 грудня 2017 року.

Такі дії позивача не відповідають вимогам п. 11.4 Правил дорожнього руху та становлять склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач посилається на те, що оскаржувана постанова ґрунтується виключно на рапорті напарника інспектора, який не є належним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Разом з тим, у постанові серії АР № 470534 від 02 грудня 2017 року відсутні посилання на рапорт, як підставу для її винесення чи доказ вчинення правопорушення. У вказаній постанові зазначено виключно про те, що до неї додаються пояснення та рапорт.

Своїми вимоги про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення позивач обґрунтовує також тим, що йому не були роз'яснені права та обов'язки, не надано можливості користуватися правовою допомогою, заявляти клопотання.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені у ст. 268 КУпАП.

Згідно вказаної норми права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право:

- знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання;

- при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження;

- оскаржити постанову по справі.

Зміст ст. 268 КУпАП вказує на те, що зазначені права поділяються на загальні, які має кожна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також права, якими особа наділяється при розгляді справи.

Враховуючи, що ОСОБА_2 було забезпечено право давати пояснення та надано можливість підготувати пояснення (копія наданих інспектору письмових пояснень приєднана до матеріалів справи), колегія суддів ставить під сумнів твердження позивача про те, що йому не було роз'яснено зміст його права і порушено право заявляти клопотання.

Як раніше зазначалося, законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, який полягає у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Колегія суддів враховує висновок Конституційного Суду України, який викладений у рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, згідно якого скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

У вказаному рішенні міститься висновок про те, що положення, зокрема ч. 1 ст. 268 КУпАП, є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

На час розгляду конституційного подання і прийняття вказаного рішення, Кодексом України про адміністративні правопорушення не було передбачено застосування скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що набув чинності з 08 серпня 2015 року були внесені зміни до ст. 258 КУпАП у частині визначення випадків, у яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

Отже, право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права гарантується при розгляді справи за правилами розділу ІV КУпАП, який у даному випадку не здійснювався.

Також позивач посилається на те, що постанова серії АР № 470534 від 02 грудня 2017 року за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Зазначені доводи ОСОБА_2 є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

В оскаржуваній постанові дійсно не зазначені порядок сплати штрафу, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Разом з тим, відсутність таких відомостей у постанові інспектора не може бути достатньою підставою для задоволення адміністративного позову. Зміст постанови серії АР № 470534 від 02 грудня 2017 року дає можливість встановити суть та обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також особу, яка його вчинила. Недоліки в оформленні оскаржуваної постанови не впливають на можливість перевірки судом факту порушення позивачем вимог п. 11.4 Правил дорожнього руху та правомірності рішення інспектора про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 13 листопада 2018 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року - без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 77, 242, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк