Справа № 266/4973/18
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року справа №266/4973/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченко І.В., Блохіна А.А., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Заступника командира роти № 1 батальйону патрульної поліції м.Борисполя управління патрульної поліції лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 12 листопада 2018 р. у справі № 266/4973/18 (головуючий І інстанції Д`яченко Д.О.), яка складена в повному обсязі 12 листопада 2018року у м.Маріуполь Донецької області, за позовом ОСОБА_2 до заступника командира роти № 1 батальйону патрульної поліції м. Борисполя управління патрульної поліції лейтенант поліції Банара Дмитра Євгеновича про скасування постанови про накладення штрафу за адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по-тексту позивач) звернулась до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовною заявою до Заступника командира роти № 1 батальйону патрульної поліції м.Борисполя управління патрульної поліції лейтенанта поліції Банара Д.Є. (далі по-тексту відповідач, інспектор, апелянт) в якій просив суд скасувати постанову про накладення штрафу по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 706610 від 19.08.2018 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серія НК № 706610 віл 19.08.2018 року, заступник командира роти №1 БПП у м.Борисполі УПП у Київській області лейтенант поліції Банар Д.Є. притягнув до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст. 122 КУпАП України до стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Відповідно до постанови, 19 серпня 2018 року о 18:15 на 500 км. автодороги Харків-Сімферополь, керуючи автомобілем марки Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1, водій ОСОБА_2 не виконала вимогу дорожнього знаку 3.42. "Стоп-контроль", а саме проїхала без зупинки, чим порушила розділ. З даною постановою не згодна, оскільки здійснюючи рух на автомобілі Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1, по вказаній автодорозі у Херсонській області, наближуючись до залізничного переїзду, проїхала нещодавно збудований стаціонарний пост патрульної полії, зазначений об'єкт на вказаній ділянці місцевості непередбачений конфігурацією проїжджої частини та дорожньою розміткою, а є тимчасовою спорудою змонтованою з плит - блоків (ФБС). Його розташування на обочині проїжджої частини, не регламентовано жодним дорожнім знаком, а тому рухаючись по автодорозі з дозволеною швидкістю завчасно розгледіти та зупинитись, навіть на вимогу працівника поліції, є за межами технічних можливостей. Про те, що зазначений об'єкт можливо є постом поліції, позивач почала здогадуватись, коли вже проїхала та у дзеркало заднього виду за будівлею побачила службовий автомобіль поліції, який стояв у напрямок її руху та майже одразу почав рух за нею вимагаючи зупинитись. Виконавши вимогу відповідача, останній почав переконувати позивача про наявність перед постом дорожнього знаку «Стоп контроль», вимоги якого позивачем були порушенні. Заперечення позивача не були прийняті до уваги, оскільки аргументованої відповіді з приводу недотримання вимог ДСТУ 4100-2014 та причини розташування дорожнього знаку на висоті менше 1 метра від дорожнього покриття, відповідач нанести не зміг.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12 листопада 2018 р. у справі № 266/4973/18 позовні вимоги було задоволено.

Скасовано постанову заступника командира роти №1 батальйону патрульної поліції м. Борисполя Управління патрульної поліції Банара Дмитра Євгеновича серії НК № 706610 від 19.08.2018 року у справі про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КУпАП України.

Суд першої інстанції виходив з того, що суб'єкт владних повноважень, у порядку ч.2 ст.77 КАС України, не надав належних доказів, що позивач не виконав вимоги дорожнього знаку 3.42. "Стоп-контроль", а саме проїхала без зупинки. Зокрема відеозапису правопорушення, пояснень свідків, пояснень інших учасників руху, суду не надано.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити відмовити у задоволені позовних в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії НК № 706610 від 19.08.2018 року відповідає вимогам ст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконані всі вимоги чинного законодавства та справу було вирішено на підставі повного і всебічного з'ясування обставин. Крім того, апелянт зазначив, що факт зупинки позивач не заперечує в своєму позові .

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, відповідно до постанови НК № 706610 від 19.08.2018 року ОСОБА_2 19.08.2018 року о 18-15 год. в Херсонській області на автодорозі Харків-Сімферополь 500 км. Керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti не виконала вимоги дорожнього знаку 3.42 «Стоп контроль», проїхала без зупинки чим порушила розділ 33 ПДР України, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП України (а.с.8)

У відповідності до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст.14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Кодексом адміністративного судочинства України (далі-КАСУ) встановлено, а саме ст.72-90, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Суд апеляційної інстанції перевіривши матеріали справи та докази зазначає наступне.

Факт проїзду без зупинки позивач не заперечує в своєму позові, а тільки підтверджує це, посилаючись на те, що стаціонарний пост поліції нічим не передбачений та є лише тимчасовою спорудою.

Відповідно до вимог дорожнього знаку 3.41 «Контроль», забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами. Знак застосовується лише за умови обов'язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та 3.31 згідно з вимогам пункту 12.10 цих правил. Відповідно до положень ДСТУ 4100-2014 «Безпека дорожнього руху. Дорожні знаки. Загальні технічні умови. Правила застосування», а саме п. 10.5.33: знак «Контроль» потрібно, застосовувати, щоб заборонити транспортним засобам проїзд без зупинки біля контрольного пункту й установлювати у місці, де повинен зупинитись транспортний засіб.

З долучених до матеріалів справи фото ділянки дороги, убачається, що знаку 3.41 «Контроль» передують знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» - 70 км/год, 50 км/год.

Позивач зазначає, що знак 3.41 «Контроль» встановлений з порушенням вимог ДСТУ 4100-2014, оскільки відстань від полотна дороги становить менше ніж 1 метр.

Щодо висоти розташування знака 3.41 суд апеляційної інстанції зазначає, що з наданих фотознімків убачається, що цей знак розташований приблизно на рівні даху автомобіля «Ланос», висота, якого за його технічними характеристиками становить 1432 мм.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що водій транспортного засобу за загальними вимогами ПДР України повинен дотримуватися вимог дорожніх знаків. Суд апеляційної інстанції також вважає про необхідність дотримання принципу презумпції правомірності установлення дорожніх знаків, тому саме з боку водія повинні бути надані докази, щодо порушення стандартів їх установки.

Висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права. Європейський суд з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», заява № 15809/02, рішення від 29.06.2007 року зазначив, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов'язки.

Тобто, водій при керуванні автомобілем зобов'язаний в першу чергу дотриматися вимог дорожнього знаку.

Позивач зі свого боку не надала взагалі будь-яких доказів неправильного розташування дорожнього знаку.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції вважає, що знак 3.41 встановлений без порушень вимог ДСТУ 4100-2014, встановлений з необхідною кількістю дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», що також підтверджується наданими фотознімками.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не спростовано факту проїзду без зупинки, а навпаки це порушення зазначено у позові.

За порушення проїзду без зупинки передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП України, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При таких обставинах суд вважає, що відповідач довів наявність у діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, а саме безпідставно зазначив про відсутність доказів вчинення правопорушення та помилково дійшов висновку про недоведеність вини позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 250,272 310, 315, 317, 321, 322, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника командира роти № 1 батальйону патрульної поліції м. Борисполя управління патрульної поліції лейтенант поліції Банара Дмитра Євгеновича на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 12 листопада 2018 р. у справі № 266/4973/18- задовольнити повністю.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 12 листопада 2018 р. у справі № 266/4973/18- скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Заступника командира роти № 1 батальйону патрульної поліції м. Борисполя управління патрульної поліції лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - відмовити в повному обсязі.

Повне судове рішення складено та підписано 18 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В. Сіваченко

А.А.Блохін