Справа № 804/8857/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

29 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/8857/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року

у адміністративній справі № 804/8857/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, в якому посилаючись на вважати дії Новокодацького районного відділу в місті Дніпрі Державної міграційної служби (ДМС) України в Дніпропетровській області в зв'язку із зміною мого прізвища з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_3 щодо не оформлення паспорту у формі паспортної книжечки, що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-Х11 - протиправними; зобов'язати Головне Управління ДМС в Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу в місті Дніпрі Державної міграційної служби (ДМС) України в Дніпропетровській області оформити та видати бланк паспорту на нове прізвище «ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних з проставленою відміткою місця проживання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 стосовно визнання протиправною відмову Новокодацького районного відділу в місті Дніпрі Державної міграційної служби (ДМС) України в Дніпропетровській області та Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в оформленні у зв'язку зі зміною нею прізвища з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_3» паспорту у формі паспортної книжечки, що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХІІ, а також стосовно зобов'язання Головне Управління ДМС в Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу в місті Дніпрі Державної міграційної служби (ДМС) України в Дніпропетровській області оформити та видати їй паспорт на нове прізвище «ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних з проставленою відміткою місця проживання.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачкою по справі з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі та не відповідності обставинам справи висновків суду, а також порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення її вимог у повному обсязі. Заявник апеляційної скарги вказувала, що суд повинен був дійти висновку, що на час виникнення спірних правовідносин, і на момент подання апеляційної скарги також, виготовлення паспорта громадянина України передбачене вітчизняним законодавством не лише у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, але у формі паспортної книжечки, відповідно до Закону України № 5492-VІ, зі змінами і доповненнями, внесеними на підставі Закону № 1474-VIII, Закону України від 18.01.2001 р. № 2235-ІІІ «Про громадянство», постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон». Законом № 5492-VІ звужено право людини і громадянина на невтручання в особисте і сімейне життя, оскільки відповідно до цього Закону до демографічного реєстру з метою «обліку формації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування» має збиратися ідентифікаційна інформація стосовно громадян, іноземців та осіб без громадянства, яка наявна в інформаційних системах центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області діяло в межах та у спосіб визначений Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Жодних виключень за релігійними переконаннями громадян стосовно форми та порядку видачі паспорту а ні Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», а ні «Положення про паспорт громадянина України», затверджене 26.06.1992 року постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ, на день звернення позивача до відповідача та на час розгляду справи в суді першої інстанції не містять. Суд першої інстанції вказував, що положеннями ч. 4 ст. 13 Закону, особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб'єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія. У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово «відмова».

Матеріалами справи встановлено, що 11.02.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, у зв'язку з чим, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини є «ОСОБА_3», тобто прізвище «ОСОБА_2» змінено на «ОСОБА_3», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.02.2017 року.

Встановлено, що з метою отримання паспорта громадянина України ОСОБА_2, звернулась із заявою до Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі Головного управління ДМС в Дніпропетровській області про оформлення внутрішнього паспорту громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки, та повідомила про відмову від оформлення паспорта з електронним безконтактним носієм та з електронним чипом у формі пластикової картки типу ІD-1, вказувала, що є особою, які через свої релігійні переконання відмовляються від внесення інформації до безконтактного електронного носія, імплантований у відповідний бланк документа, гарантується право на відмову від отримання такого документа або від внесення інформації до безконтактного електронного носія.

Листом від 14.11.2017 року Новокодацький районний відділу у місті Дніпрі Головного управління ДМС в Дніпропетровській області листом за №1216/9466 повідомив ОСОБА_2, що відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» з 01.01.2016 року запроваджено оформлення і видачу паспорта громадянина України у формі картки з безконтактним електронним носієм. Зазначено, що особи, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків офіційно повідомляють про це відповідному контролюючому органу. Повідомлено, що оформити паспорт у формі книжечки зразка 1994 року немає можливості та запропоновано оформити паспорт громадянина України у формі ІD - картки з урахуванням релігійних переконань.

Також, ОСОБА_2, звернулась із заявою до Головного управління ДМС в Дніпропетровській області про оформлення внутрішнього паспорту громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки. Листом від 28.11.2017 року за № 1201/Д-2301 Головне управління ДМС в Дніпропетровській області надало відповідь про відсутність можливості оформити ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки. Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №302 від 25.03.2015 року, якою затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія. Повідомлено, що з 01.01.2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія здійснюється у формі карточки.

Згідно ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України.

Відповідно до частини 1 ст. 4, частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України. Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Варто вказати, що статтями 14 та 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», передбачено, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів у формі книжечки за конструкцією є зшитою обрізною книжечкою обсягом від 8 до 64 сторінок із вшитою сторінкою даних між лівим форзацом та першим паперовим аркушем. Паперові аркуші бланка документа у формі книжечки, починаючи з другої сторінки, повинні мати нумерацію сторінок, а перша сторінка повинна містити порядковий номер бланка, які виконуються друкарським способом.

Разом з тим, згідно частин 1 - 6 ст. 21 вищевказаного Закону, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб'єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону. Паспорт громадянина України видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його отримання або не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його термінове отримання. Паспорт громадянина України вперше видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його отримання.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру: з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII; з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно пунктів 1 та 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України - паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до пунктів 1-3, 5, Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Таким чином, існує правова невизначеність щодо форми паспорта громадянина України. Діючим Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, передбачено, що паспорт громадянина України може бути виданий у формі книжечки. Натомість, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 передбачено форму паспорта у вигляді картки.

При вирішенні спору необхідно виходити з принципів захисту прав та законних інтересів громадянина. Позивач вказує, що має певні причини, релігійні переконання, через які вона не бажає отримувати паспорт громадянина у формі карти. Виходячи з того, що діючим Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, передбачено, що паспорт громадянина України може бути виданий у формі книжечки та виходячи з принципу захисту прав громадянина, варто вказати на можливість оформлення позивачці паспорт у формі книжечки.

Норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім'я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Положення Закону, за якими паспорт громадянина України видається тільки у формі карточки містить дискримінаційні обмеження. Законодавчі норми повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

На час звернення ОСОБА_2 до Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області діяло два нормативних акта: Положення про паспорт N 2503-XII і Постанова N 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов'язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов'язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років, до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження. Два положення мають взаємовиключні та суперечливі норми.

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов'язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Таким чином, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

При цьому, стаття 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно п. 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи. Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Відповідно до ст. 2, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 Закону «Про захист персональних даних»).

Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних.

При цьому, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних данних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Крім того, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Х'ю Джордан проти Великої Британії» сформулював таку позицію: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу».

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Подібної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року - скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо не оформлення паспорта ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області оформити та видати бланк паспорта ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник