Справа № 826/6775/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2018 року № 826/6775/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомПромислово - технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат»
доОфісу великих платників податків ДФС України
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.01.2018 р. № , № ,
В С Т А Н О В И В:

Промислово - технічна компанія у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.01.2018 р. № , № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.05.2018 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваних рішень, оскільки останні прийняті на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки щодо правильності визначення бази оподаткування та сплати митних платежів за митними деклараціями, а саме щодо невірної класифікації позивачем товару, однак достовірність визначення позивачем митної вартості підтверджується рішеннями суду.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав на відповідність оскаржуваних рішень вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Контролюючим органом проведено документальну невиїзну перевірку Промислово - технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» () з питань правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митною декларацією від 22.01.2016 р. № 100250005/2016/145302 та з питань правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахуванні та сплати митних платежів за митними деклараціями від 21.01.2016 р. № 100250005/2016/14568 та від 04.03.2016 р. № 100250005/2016/146497.

Перевіркою встановлено наступні порушення:

- Закону України «Про митний тариф України», п.п. «г» п. 5 ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, щодо невірної класифікації товарів (замість товарної підкатегорії 8302 50 00 00 - ставка ввізного мита - 10%, застосована товарна підкатегорія 7418 20 00 00 - ставка ввізного мита - 0%), що призвело до заниження податкового зобов'язання з ввізного мита на суму 2 979,39 грн., в тому числі за митною декларацією від 22.01.2016 р. № 100250005/2016/145302 на суму мита 2 979,39 грн.;

- п. 187.8 ст. 187 та п.190.1 ст. 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму ввізного мита 875,88 грн., у зв'язку із чим було занижено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 595,88 грн., в тому числі за за митною декларацією від 22.01.2016 р. № 100250005/2016/145302;

- Закону України «Про митний тариф України», п.п. «г» п. 5 ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з ввізного мита на суму 63,40 грн., в тому числі за митною декларацією від 21.01.2016 р. № 100250005/2016/14568;

- п. 187.8 ст. 187 та п.190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, ст. 278, п. 1 ч. 1 ст. 279 Митного кодексу України, в результаті чого занижено базу оподаткування ПДВ на зменшену різницю митної вартості товарів на суму 381 572,05 грн., чим занижено податкові зобов'язання з ПДВ на суму 76 314,41 грн., в тому числі за від 21.01.2016 р. № 100250005/2016/14568 на суму ПДВ 36 145,94 грн., та від 04.03.2016 р. № 100250005/2016/146497 на суму ПДВ 40 168,48 грн.

За результатами перевірки складено акт від 15.12.2017 р. № н44/17/28-10-14-09/ та винесено податкові повідомлення-рішення:

від 12.01.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів на 96 137,88 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 76 910,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19 227,58 грн.;

від 12.01.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів на 3 803,49 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 3 042,79 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 760,70 грн.

За результатами адміністративного оскарження, ДФС України прийнято рішення від 23.03.2018 р. № 10459/6/99-99-11-03-03-25, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу-без задоволення.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Згідно з частиною другою статті 69 Митного кодексу України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до частини третьої статті 69 Митного кодексу України на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

Частина четверта статті 69 Митного кодексу України передбачає, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Згідно з положеннями частини п'ятої та сьомої статті 69 Митного кодексу України під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до визначення пункту 3 Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 650 (далі - Порядок), контроль правильності класифікації товарів - це перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Розділом ІІ Порядку встановлено, що декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до Митного кодексу України. Посадові особи підрозділу митного оформлення чи митного поста, відділу митних платежів здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей.

Отже, відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №808/278/13-а (адміністративне провадження №К/9901/3444/18).

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Відповідно до частини другої статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи під час пропуску товарів через митний кордон України або надходження документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували наявність підстав для проведення документальної невиїзної перевірки позивача, наприклад, докази можливого порушення позивачем законодавства України з питань державної митної справи під час пропуску товарів через митний кордон України.

Так само у відзиві на позов відповідач не згадує про підстави для проведення документальної невиїзної перевірки позивача.

За таких обставин суд доходить висновку, що документальна невиїзна перевірка позивача у межах спірних правовідносин здійснена за відсутності правових підстав, а, отже, незаконно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, незаконна перевірка не створює правових наслідків.

Так само, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року №К/9901/1970/17, невиконання вимог Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення); як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Отже, незаконність дій з проведення перевірки та порушення порядку її проведення є підставою для скасування рішень, прийнятих за наслідком проведення такої перевірки; у свою чергу акт перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Таким чином, проведена відповідачем перевірка позивача не створює правових наслідків, зокрема у вигляді прийняття податкових повідомлень-рішень.

Доводи відповідача, наведені у запереченні проти позову щодо порушення позивачем вимог Закону України «Про митний тариф України», частини першої та підпункту г) пункту 5 частини восьмої статті 257 Митного кодексу України щодо невірної класифікації товарів та заниження ставки мита та порушення вимог пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість, не спростовують факту незаконності проведення перевірки позивача, а тому підстави для надання їм правової оцінки відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а надані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення по справі в порядку спрощеного провадження про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Промислово - технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» (03115, м.Київ, просп. Перемоги, 89 а, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податковы повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС України від 12.01.2018 р. № , № .

Присудити на користь Промислово - технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» (03115, м.Київ, просп. Перемоги, 89 а, ) судові витрати в сумі 1 762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС України (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко