Справа № 812/1766/18
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року справа №812/1766/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Геращенка І.В., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі № 812/1766/18 (головуючий І інстанції Є.О. Кисельова ) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-223-23-У від 13.02.2018 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області недоїмки в сумі 142667,29 грн.

В обґрунтування зазначив, що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивача звільнено від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-223-23-У, виданої 13 лютого 2018 року Головним управлінням ДФС у Луганській області про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь одержувача Державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області недоїмки в сумі 142667,29 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справа, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. За приписами пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування умовами звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску є заява у довільній формі, яка подається до фіскального органу за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО. На час прийняття рішення суду першої інстанції позивач не звертався до податкового органу з відповідною заявою. Отже, відсутні будь-які правові підстави для звільнення від виконання своїх обов'язків як платника єдиного внеску відповідно до Закону №2464.

2. Відповідно до ст. 10 Закону №1669 протягом терміну дії цього закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

3. Зазначив, що строк на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2018 № № Ф-223-23-У сплинув після 23.03.2018.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є фізичної особою-підприємцем, зареєстрованим виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області, номер запису про включення відомостей про фізичну особу - підприємця до ЄДР: 2 001954, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за НОМЕР_1 (арк.спр.13). Позивач є платником страхових внесків, що підтверджується відповідним повідомленням про реєстрацію платника страхових внесків від 01.12.2014 (арк.спр.18). Крім того, відповідно до повідомлення від 20.03.2006 позивача взято на облік як фізичну особу - підприємця (арк.спр.12).

13.02.2018 ГУ ДФС у Луганській області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-223-23-У, відповідно до якої станом на 07.05.2018 заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 142667,29 грн., у тому числі недоїмка - 142667,29 грн., штрафи - 0,00 грн., пеня - 0,00 грн., яку направлено до державної виконавчої служби для виконання.

Згідно із розрахунком недоїмки з єдиного внеску залишок непогашеного грошового зобов'язання станом на 06.06.2018 склав 142667,29 грн. (акр.спр.78).

Вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2018 за № Ф-223-23-У було отримано позивачем 13.03.2018, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, грошового переказу (арк.спр.79).

16.05.2018 державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області за результатами розгляду заяви стягувача про примусове виконання вимоги про сплату боргу № Ф-223-23-У від 13.02.2018, постановлено відкрити виконавче провадження № 56396043 (арк.спр.51).

Державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, при примусовому виконанні вимоги про сплату боргу № Ф-223-23-У від 13.02.2018, постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача, що підтверджується відповідними постановами про арешт коштів боржника (арк.спр.52,53,54,55,56).

Оцінка суду.

Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами ч. 8, ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено. Водночас, оскільки п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було внесено зміни до Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24 грудня 2015 року змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не було внесено, спірні правовідносини врегульовують положення п. 9-4 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

При цьому, слід зазначити, що з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 02.03.2015 року № 219-VIII п. 9-3 ";Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено вважати п. 9-4.

Таким чином, згідно п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення,02 вересня 2014 року прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII(надалі Закон №1669) ( в редакції, чинної у спірний період), згідно до ст. 1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року. На час вирішення справи судом першої інстанції Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО тривав.

На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 р. та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, населений пункт м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону № 2464-VІ, якою є спірна вимога.

Суд зазначає, що відсутність у позивача обов'язку своєчасної сплати внесків, починаючи з 15 жовтня 2014 року, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання.

Відтак, формування спірної Вимоги про сплату недоїмки та застосування наслідків такої несплати є протиправним.

З урахуванням викладеного, суд погоджує висновок суду першої інстанції про те, що позивач, в даному випадку, звільнений від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". За таких обставин, судом першої інстанції правомірно скасовано спірну вимогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №805/2856/17-а.

Щодо посилання апелянта, що встановлена у пункті 4 статті 25 Закону № 2464-VI обов'язковість адміністративного (досудового) або судового оскарження в десятиденний строк з дня отримання вимоги платником у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки є нормою безумною для виконання, а також те, що строк на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2018 № № Ф-223-23-У сплинув після 23.03.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Відповідно до абзацу 6 пункту 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Отже, ані Законом № 2464-VI, ані підзаконними нормативно-правовими актами не встановлено обов'язку платника єдиного внеску щодо адміністративного (досудового) або судового оскарження в десятиденний строк з дня отримання вимоги. Натомість, у разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів з сумою боргу (недоїмки) платник єдиного внеску має право узгодити її з органом доходів і зборів, тобто право на узгодження суми боргу (недоїмки) шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку є правом, а не безумовним обов'язком платника єдиного внеску.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Закон № 2464-VI в розумінні положень частини третьої статті 122 КАС України не встановлює інші строки для звернення до адміністративного суду, а лише передбачає можливість узгодження з органом доходів і зборів суми боргу (недоїмки) шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку протягом десяти календарних днів.

Після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності), після чого орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) вчиняє дії щодо пред'являє вимогу про сплату боргу (недоїмки) до виконання в порядку, встановленому законом, що не позбавляє платника єдиного внеску на її оскарження вже в судовому порядку.

Отже суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивач дізнався про порушення своїх прав 13.03.2018, а з відповідним позовом звернувся до суду 22.06.2018, тобто в межах строку, визначеного частиною другої статті 122 КАС України.

Безпідставними є посилання апелянта на неподання позивачем у порядку Закону № 2464-VІ заяви про звільнення від обов'язків, передбачених цим Законом, з огляду на те, що антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, триває, спірне рішення прийняте в період проведення цієї операції. Крім того, відповідальність урегульована окремою нормою цього пункту.

Вимоги щодо заяви платника єдиного внеску як підстави для звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 цього Закону, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, не можна виривати з контексту норми, яка вимагає системного аналізу положень у сукупності статей 6, 25 та пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ. Необхідність подання заяви обумовлена низкою підстав, зокрема визнання безнадійною недоїмки, яка підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу. Можливість подання такої заяви має місце виключно після закінчення антитерористичної операції. Натомість, звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення, оскільки норма встановлює «незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій» та вона адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій.

Доводи податкового органу щодо ненадання позивачем контролюючому органу сертифіката Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин, які призвели до несвоєчасної сплати єдиного внеску є неприйнятними з огляду на відсутність такої умови для звільнення від відповідальності у нормі прямої дії пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ, який є спеціальним у розумінні статті 2 цього Закону. Потреба в цьому сертифікаті виникне при визнанні безнадійної недоїмки та її списанні.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки винесена відповідачем всупереч вимогам діючого законодавства, сума недоїмки, зазначена у вимозі, нарахована відповідачем за період, який включає час проведення на території Луганської області антитерористичної операції.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п.6 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі № 812/1766/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі № 812/1766/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18 грудня 2018 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді І.В. Геращенко

Л.В. Ястребова