Справа № 826/17706/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2018 року № 826/17706/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом:ОСОБА_1
до: Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича
третя особа:АТ «Укрсоцбанк»
про:визнання протиправними та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича (01001, АДРЕСА_2), в якому просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову від 03.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 57353840;

визнати протиправною та скасувати постанову від 03.10.2018 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 57353840.

Позивач зазначає, що 02.10.2018 приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на земельну ділянку, загальною площею 0,0555 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_2, з метою виконання іпотечного договору № MRTG-87/S від 06.10.2008. Позивач зазначає, що стягувачем за виконавчим написом є АТ «Укрсоцбанк» як правонаступник ТОВ «УніКредит Банк».

03.10.2018 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57353840 з виконання вказаного виконавчого напису.

В цей же день, приватним виконавцем винесено також постанови:

- про стягнення з боржника основної винагороди, відповідно до якої приватний виконавець визначив основну винагороду для себе у розмірі 1 млн. 605 тис. 918 грн. 34 коп.;

- про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на усе майно боржника.

Позивач вважає постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Позивач також зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Відповідно до ч. 7 цієї статті, як зазначає позивач, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення.

Разом з тим, звертає увагу позивач, предметом виконавчого провадження є виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не про стягнення будь-яких сум коштів з боржника.

Відповідно, як зазначає позивач, у приватного виконавця були відсутні підстави розраховувати основну винагороду, виходячи із розміру загальної заборгованості перед Банком., оскільки стягнення такої заборгованості не є предметом примусового виконання.

Отже, за висновком позивача, постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди є неправомірною.

Що стосується постанови про арешт майна боржника, приватний виконавець наклав арешт на все майно, яке належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 17 665 101,78 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Однак, як зазначає позивач, рішення, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця, передбачає звернення стягнення на чітко визначену земельну ділянку і не передбачає стягнення з боржника будь-яких інших коштів.

Відтак, позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та просить їх скасувати.

Відповідач у своїх поясненнях зазначив про правомірність оскаржуваних рішень, які на його думку у повній мірі відповідають вимогам профільного законодавства.

Ухвалою від 21.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку ст. 287 КАС України у судовому засідання на 05.12.2018.

Осіб, які беруть участь у справі, повідомлено відповідно до вимог 268 КАС України. Між тим, у зв'язку з тим, що жоден з учасників справи не з'явився, розгляд справи було відкладено на 13.12.2018, про що учасники справи повідомлені в порядку ст. 268 КАС України. У судове засідання 13.12.2018 прибув представник позивача та відповідач. Третя особа у судове засідання не прибула. У той же час, враховуючи положення ч. 3 ст. 268 КАС України справу розглянуто за відсутності третьої особи. Розгляд справи завершено в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, враховуючи пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до виконавчого напису № реєстр. 968 від 02.10.2018 звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,0555 га, розташовану за адресою АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1. Зазначено, що вказана ділянка на підставі Іпотечного договору, посвідченого 06.10.2008 за реєстр. № 10612, передана в іпотеку УніКредит Банк ТОВ, код 21753123, правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» (код ЄДР 00039019) в забезпечення зобов'язань по договору про іпотечний кредит № MRTG-87/S від 06.10.2008, строк платежу за яким настав 11.02.2018 за період з 15.01.2010 по 20.09.2017.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки слід задовольнити вимоги АТ «Укрсоцбанк» 614 671,80 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ станом на 20.09.2017 становить 16 059 183, 44 грн., у тому числі: 310 183,11 доларів США, що за курсом НБУ становить 8 103 979,17 грн. - заборгованість за кредитом та 304 488,69 доларів США, що за курсом НБУ становить 7 955 204,27 грн. - заборгованість за відсотками.

Виконавчий напис набрав чинності з 02.10.2018.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Турчиним Андрієм Анатолійовичем 03.10.2018 відкрито виконавче провадження 57353840 про звернення стягнення на вищезгадану земельну ділянку.

В рамках зазначеного виконавчого провадження 03.10.2018 приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Зокрема, у мотивувальній частині постанови зазначено, що 03.10.2018 розпочато примусове виконання вищезгаданої постанови. Сума боргу складає 16 059 183,44 грн. З посиланням на положення ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», на постанову КМ України № 643 від 08.09.2016 деталізовано нормативне регулювання стягнення винагороди, а саме щодо одержання основної винагороди у розмірі 10% стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Відтак, визначена сума основної винагороди приватного виконавця - 1605 918,34 грн., яка підлягає стягненню з боржника.

Відносно оцінки правомірності зазначеної постанови, слід зазначити наступне.

Так, Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

У даному випадку, позивачем не оскаржується компетенція щодо виконання вищезгаданого виконавчого напису.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 цього Закону основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 цього ж Закону основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З 28.08.2018 набрала чинності редакції частини 7 статті 31 зазначеного Закону, відповідно до якої приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до п. 19. Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою КМ України від 8 вересня 2016 р. N 643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Слід додати, що відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (ч. 6 ст. 48 цього Закону).

У даному випадку, предметом виконавчого провадження є звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку на підставі виконавчого напису, кошти від реалізації якого призначені для задоволення вимог стягувача - Банку у розмірі 16 059 183,44 грн.

Враховуючи те, що у даному випадку предмет іпотеки підлягає реалізації, за рахунок коштів від чого підлягають задоволенню вимоги кредитора, суд вважає помилковими доводи позивача відносно протиправності постанови про стягнення основної винагороди, оскільки у даному випадку наявна сума боргу, в погашення якого підлягає реалізації предмет іпотеки та, відповідно, зазначення про звернення стягнення на предмет іпотеки не змінює майнового характеру виконавчого провадження, в рамках виконання якого кредитору підлягає перерахуванню сума коштів від реалізації майна, що вбачається і із змісту виконавчого напису.

При цьому, як вже зазначалося, постанова про стягнення винагороди приймається одночасно із прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження.

Розмір винагороди у даному випадку визначено вірно.

Враховуючи наведене у сукупності у суду відсутні підстави для висновку про протиправність оскаржуваної постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Що стосується постанови про накладення арешту, слід зазначити, що відповідно до постанови від 03.10.2018 в рамках вищезгаданого виконавчого провадження, накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця - 17 665 101,78 грн.

В контексті наведеного слід зазначити, що відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 1 ст. 48 зазначеного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 цього закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч. 2 ст. 48).

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

В контексті наведеного слід додатково повторитися, що у даному випадку, зазначення у виконавчому документі та постанові приватного виконавця про предмет виконавчого провадження - звернення стягнення на предмет іпотеки, не змінює майнового характеру виконавчого провадження, в рамках виконання якого предмет іпотеки підлягає реалізації, а сума коштів від реалізації майна підлягає перерахуванню кредитору (стягувачу), що вбачається і із змісту виконавчого напису та, по суті, є метою виконавчого провадження - задоволення грошових вимог кредитора за рахунок реалізації предмета іпотеки, який сам по собі є забезпеченням реального виконання основного (кредитного) зобов'язання.

У даному випадку, як приходить до висновку суд, постанова приватного виконавця відповідає встановленим вимогам, зазначеним вище, спрямована на реальне виконання рішення, правомірно враховує і суму основної винагороди, її виконання обмежено загальною сумою стягнення, а відтак, у суду відсутні підстави для висновку про протиправність оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із меж заявлених вимог та підстав позову, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 77 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки судом не встановлено порушення прав чи інтересів позивача з боку приватного виконавця у зв'язку з прийняттям оскаржуваних рішень. Відтак, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича (01001, АДРЕСА_2) про визнання протиправними та скасування постанов: від 03.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 57353840 та від 03.10.2018 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 57353840, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 272 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст.287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 КАС України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін