Справа № 520/10019/18
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 р. Справа № 520/10019/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1;

- зобов'язати Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2018 року;

- зобов'язати Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість із пенсії за період з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року в сумі 40 573,62 грн.;

- зобов'язати Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести індексацію невиплаченої заборгованості з пенсії ОСОБА_1 згідно діючого законодавства.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в місці його постійного проживання він був вимушений переїхати до Харківської області, отримав довідку внутрішньо переміщеної особи та став на пенсійний облік в Чугуївському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області. Проте, відповідач з січня 2018 року припинив виплату пенсії з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують її право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача, Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, до канцелярії суду 03.12.2018 року (Вх. № 01-26/64826/18) надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 зазначив, що Чугуївським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області, в межах своїх повноважень, згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат від 01.03.2018 р. № 9 прийнято рішення відновити виплату пенсії ОСОБА_1 Згідно довідки управління від 27.11.2018 року (вих. №12194-07/23) ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії на жовтень 2018 року та нарахована заборгованість за період з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року. Пенсія за жовтень та листопад виплачена.

З приводу задоволення вимоги позивача про проведення індексації невиплаченої суми заборгованості також заперечував зазначивши, що індексація пенсії передбачена статтею 42 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, якою встановлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Розмір пенсії ОСОБА_1 індексується у законодавчо встановленому порядку та підстав для проведення індексації невиплаченої пенсії немає. Припинення виплати пенсії ОСОБА_1 відбулось не протиправними діями Чугуївського об'єднаного УПФУ Харківської області, а у зв'язку з недотриманням ОСОБА_1 умов, за яких здійснюється виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є пенсіонером за віком.

Згідно довідки № НОМЕР_2 від 06.07.2017 року, позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Фактичне місце проживання/перебування позивача як внутрішньо переміщеної особи є: АДРЕСА_2.

Позивач перебуває на обліку в Чугуївському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримував пенсію, як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Як свідчать матеріали справи, з 01.01.2018 року Чугуївським ОУПФУ Харківської області було припинено позивачу виплату пенсії згідно протоколу № 67 від 12.12.2017 року засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання/перебування, або (не проходженням фізичної ідентифікації).

Листом Чугуївського ОУПФУ Харківської області від 11.10.2018 року № 10475-07/23 позивача повідомлено, що 18.12.2017 року (Вх. №В 17-12090) від Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області було отримано протокол № 67 від 12.12.2017 року засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким ОСОБА_1 припинено виплату пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання/перебування, або (не проходженням фізичної ідентифікації). 06.02.2018 ОСОБА_1 було надано заяву про поновлення виплати пенсії. 02.03.2018 року (вх. №В 18-2104) від Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області було отримано протокол № 9 від 01.03.2018 року засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким ОСОБА_1 відновлено виплату пенсії відповідно до пункту 15 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365» (набрала чинності 12 травня 2018 року) поновлення виплати пенсії здійснюється з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи про призначення (відновлення) пенсій, в тому числі при зміні місця проживання на підконтрольній території. Виплата доплати за минулий час внаслідок перерахунку пенсій, б результаті продовження строку призначення пенсії, несплати попередніх періодів тощо, включається до «поточної» або «відкладеної» доплати з залежності від періоду, за який вона обчислена. Згідно розпорядження Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області виплата пенсії була поновлена та нарахована заборгованість за період 01.01.2018 року по 30.09.2018 року, яка буде виплачена після прийняття окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом із відзивом на позов відповідачем надано копію розпорядження від 21.12.2017 року № 155894, згідно якого Чугуївським ОУПФУ Харківської області припинено виплату позивачу пенсії з 01.01.2018 р. у зв'язку із непідтвердженням фактичного місця проживання/перебування згідно протоколу № 67 від 12.12.2017 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з вересня січня ним позовом для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду від за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18 (Пз/9901/20/18).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані положеннями ст. 47 Закону № 1058-IV, якою визначено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що виплата пенсії позивачу з 01 квітня 2018 року була припинена у зв'язку з непідтвердженням фактичного місця проживання (перевірені в порядку контролю здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування).

Водночас, Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії як непідтвердження фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Доводи відповідача з посиланням як на підставу припинення пенсійних виплат на постанову Кабінету Міністрів України, суд вважає безпідставним, оскільки Закон № 1058-IV має вищу юридичну силу.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постанові від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17).

Суд зазначає, що в п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 року "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Згідно п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (далі - Порядок № 509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) (в редакції, яка діяла на момент припинення позивачу виплати пенсії), підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання. Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об'єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутнє рішення про скасування дії довідки позивача органом, який її видав. Таким чином, довідка позивача про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи не є скасованою та є чинною. Доказів протилежного представником відповідача до суду не надано.

У відзиві на позов відповідач як на підставу для припинення виплати пенсії позивачу посилається на постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" та від 08.06.2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Однак, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

У цьому рішенні Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 вересня 2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Водночас, як встановлено судом, припинення виплати пенсії позивачу відбулося відповідачем без прийняття відповідного рішення у зв'язку із непідтвердженням фактичного місця проживання/перебування. Тобто, право на отримання пенсії, а не соціальної послуги (виплати, допомоги) стало залежним від місця проживання позивача, який є громадянином України.

Що ж стосується розпорядження Чугуївського ОУПФУ Харківської області від 21.12.2017 року № 155894, то воно не є таким рішенням у розумінні частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Таким чином, відповідач не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст. 49 Закону України № 1058-ІV з січня 2018 року протиправно припинив виплату пенсії позивачу.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності законних підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

Згідно ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з вересня січня 2018 року положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18 від 03 травня 2018 року (провадження № Пз/9901/20/18), залишеної без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року (провадження № 11-644асі18).

Як зазначено представником Чугуївського ОУПФУ Харківської області, позивачу було поновлено нарахування пенсії з 01.01.2018 року, на підтвердження чого надано копію розрахунку пенсії позивача, згідно якого відновлено нарахування пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року. Також зазначено, що поновлена та нарахована заборгованість за період 01.01.2018 року по 30.09.2018 року, яка буде виплачена після прийняття окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України.

Проте, доказів виплати з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року позивачу пенсії представником відповідача - Чугуївського ОУПФУ Харківської області, до суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів суб'єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Керуючись ч.2 ст.9 КАС України, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на пенсійне забезпечення та вийти за межі позовних вимог шляхом скасування розпорядження Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 21.12.2017 року №155894 про припинення виплати позивачу пенсії з 01.01.2018 року.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання неправомірними дій Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 охоплюється скасуванням зазначеного розпорядження.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача на пенсійне забезпечення є скасування розпорядження Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 21.12.2017 року №155894 про припинення виплати позивачу пенсії з 01.01.2018 року та зобов'язання Чугуївського ОУПФУ Харківської області відновити з 01.01.2018 року виплату позивачу призначеної йому пенсії.

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача виплатити позивачу суму пенсійної заборгованості за період з 01.01.2018 по 30.09.2018 р. у визначеному позивачем розмірі 40573,62 грн. суд відмовляє, оскільки задоволена частина позовних вимог має наслідком поновлення порушених прав позивача на пенсійне забезпечення за вказаний період. До того ж, визначення конкретної суми заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду віднесено до повноважень відповідача.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Чугуївського ОУПФУ Харківської області провести індексацію невиплаченої заборгованості з пенсії ОСОБА_1 згідно діючого законодавства, слід зазначити наступне.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення, встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, в тому числі і соціальні виплати.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (зі змінами, внесеними Законом №911-VІІІ від 24.12.2015 року, які набрали чинності з 01.01.2016 року.

При цьому, положеннями ч. 4 ст. 5 Закону передбачено, що індексація пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078, передбачено: індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, індексуються пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачуються замість пенсії, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", передбачена індексація та перерахунок пенсій у зв'язку із збільшенням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, прожиткового мінімуму та страхового стажу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з огляду на обставини справи та норми діючого законодавства відповідач у зв'язку із порушенням встановлених строків виплати сум донарахованої, але не виплаченої пенсійним органом позивачу пенсії з 01.09.2018 року, Чугуївське ОУПФУ Харківської області має провести індексацію невиплаченої заборгованості з пенсії ОСОБА_1

Позивача звільнено від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання/перебування позивача як внутрішньо переміщеної особи є: АДРЕСА_2) до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (, адреса: вул. Леонова, буд. 4-а, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503) про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати розпорядження Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 21.12.2017 року № 155894 про припинення виплати ОСОБА_1 з 01.01.2018 року.

Зобов'язати Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області відновити з 01.01.2018 року виплату ОСОБА_1 призначеної їй пенсії.

Зобов'язати Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести індексацію невиплаченої заборгованості з пенсії ОСОБА_1 згідно діючого законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.В.Шевченко