Справа № 0240/3570/18-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 грудня 2018 р. Справа № 0240/3570/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом відкритого акціонерного товариства "Гайворонське АТП 13538" до управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося відкрите акціонерне товариство "Гайворонське АТП 13538" (далі - ВАТ "Гайворонське АТП 13538", позивач) з адміністративним позовом до управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.09.2018 начальником управління Укртрансбезпеки в Вінницькій області Соколовським О.Д. прийнято постанови №049690 та №049691 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ВАТ "Гайворонське АТП 13538" за порушення вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Позивач вважає вказані постанови протиправними, такими, що постановлені з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що відповідач при їх прийнятті зробив передчасні висновки про порушення законодавства "Про автомобільний транспорт", а саме щодо відсутності у позивача тахографу, квитанції про оплату та договорів обов'язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Ухвалою від 10.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для надання відзиву на позову, відповіді на відзив та заперечень проти відповіді на відзив.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов (вх. № 48623 від 30.10.2018), у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію відповідач мотивує тим, що надання позивачем послуг перевезення пасажирів без оформлення документів перелік, яких передбачено ст. 39 Закону України" Про автомобільний транспорт" під час виконання нерегулярних пасажирських перевезень зафіксовані в актах перевірки від 03.08.2018 та від 10.08.2018. Відповідач зазначає, що водій повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. Ведення індивідуальної контрольної книги водія в даному випадку, на переконання відповідача суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки фіксування режиму праці та відпочинку водія повинно відбуватися саме повіреним та діючим тахографом.

12.11.2018 позивач надіслав відповідь на відзив (вх. № 51397 від 12.11.2018), в якій не погоджуючись з позицією відповідача, щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт. Зазначає, що згідно з п. 5 наказу Міністерства Транспорту та зв'язку № 340 від 07.06.2010 Державній службі України з безпеки на транспорті необхідно забезпечити здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення а ВАТ "Гайворонське АТП 13538" здійснює внутрішнє перевезення по Україні. Таким чином, на переконання позивача, відповідач порушив вимогу наказу щодо проведення перевірки стосовно тахографів.

У судовому засіданні 20.11.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні 20.11.2018 позовні вимоги не визнавав та просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання, призначене на 29.11.2018, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Водночас від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 КАС України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішено спору по суті, встановив таке.

03.08.2018 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Вінницький області: старшим державним інспекторам та головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у пункті габаритно-вагового контролю а/д М-12 Стрий - Тернопіль - Кропивницький відповідно до щотижневого графіка рейдових перевірок від 30.07.2018, на підставі направлення на рейдову перевірку від 30.07.2018 № 009278 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом марки MERSEDES-BENS, реєстраційний номер НОМЕР_1.

За результатами перевірки складений акт № 058566 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В акті зафіксований факт надання послуг позивачем з перевезення пасажирів (нерегулярні перевезення) без оформлення документів, перелік яких передбачений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа.

Крім того, 10.08.2018 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області: старшими державними інспекторами спеціалістами відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, по маршруту м. Гайворон - м. Вінниця відповідно до щотижневого графіка рейдових перевірок від 06.08.2018, на підставі направлення на рейдову перевірку від 30.07.2018 № 009287 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортним засобом марки MERSEDES-BENS реєстраційний номер НОМЕР_1.

За результатами перевірки складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №0058591. В акті зазначено про надання позивачем послуг з нерегулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, перелік яких передбачено ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме документів про оплату послуги, договору обов'язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

За результатами розгляду справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області прийнято спірні постанови від 19.09.2018 №049690 та №049691 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн. відповідно до кожної постанови.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до такого.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" (Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до частини 11 статті 6 зазначеного вище Закону державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Відповідно до абзацу четвертого статті 6 Закону № 2344 реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

У відповідності до пункту 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За приписами м 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 15 зазначеного вище Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Частиною першою ст. 39 Закону № 2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Абзацом 3 частини четвертої вказаної статті Закону № 2344-ІІІ передбачено перелік документів для водія автобуса, який здійснює нерегулярні пасажирські перевезення.

Такими документами є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Таким чином визначений перелік документів не є вичерпним

Відповідно до пункту 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності) (пункт 21 Порядку № 1567).

Згідно із абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до змісту постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу № 046960 вона прийнята на підставі акта перевірки від 03.08.2018, яким зафіксовано надання позивачем послуг з перевезення пасажирів (нерегулярне перевезення) за відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографа.

Надаючи оцінку вказаному рішенню, суд виходив з такого.

Таким чином визначений перелік документів не є вичерпним.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385).

Інструкцію № 385 розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух". Вона визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів (пункт 1.2 розділу І Інструкції № 385).

Відповідно до положень Інструкції №385 адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам'яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності).

Пунктом 1.4 Інструкції №385 встановлено, що контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Пунктом 3.3 Інструкції № 385 визначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа -особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з п. 2.7 Інструкції № 385 за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.

За приписами п. 4 наказу він набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для: нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км, перевезення небезпечних вантажів-з 01.06.2012.

Пунктом 6.1 Положення №340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Разом з цим, цей же розділ Положення "Облік робочого часу" містить пункт 6.3, який визначає, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Положення, яке є чинним на теперішній час, містить посилання, що пункт 6.3 розділу VI в редакції Наказів Міністерства інфраструктури № 659 від 29.12.2011, № 290 від 01.07.2014.

Тобто приписи пункту 6.3 не втратили чинності з набуттям чинності пунктом 6.1, як то зазначає відповідач. Більш того, остання редакція цього пункту в 2014 році свідчить про те, що ця норма підлягає застосуванню і після 01.06.2012.

Суд вважає, що розділ VI містить два альтернативних варіанта обліку робочого часу: для транспортних засобів, обладнаних тахографами, та транспортних засобів, не обладнаних тахографом.

Таким чином, обов'язок мати протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу корелює з обладнанням транспортного засобу таким тахографом, в разі ж його відсутності, Положення визначає інший спосіб обліку робочого часу, а отже і інші документи, які ці обставини встановлюють та підтверджують.

Виходячи з системного аналізу вказаних нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про те, що протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу і індивідуальна картка водія є тими документами, які повинен мати при собі водій автобуса при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень та відноситься до інших документів, передбачених законодавством України, як це зазначено в абзаці третьому частини четвертої ст.39 Закону №2344-ІІІ.

Представником позивача зазначено про відсутність на транспортному засобі MERCEDES-BENS номерний знак НОМЕР_2 тахографа та відповідно відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. В той час, представник позивача стверджував про наявність у нього як водія індивідуальної контрольної книги. Вказані пояснення щодо наявності індивідуальної контрольної книги водія також надавалися позивачем до розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України на підтвердження того, що на транспортному засобі позивача встановлено тахограф, відповідачем суду не надано. Також представником відповідача зазначено, що наявність індивідуальної книжки водія під час перевірки не запитувалась та не досліджувалась.

Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від19.09.2018 № 049690, якою застосовано штраф до позивача прийнято відповідачем необґрунтовано, без урахування усіх обставин, які мали значення для прийняття такого рішення, чим порушено права позивача.

Отже, вказана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Надаючи оцінку постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу № 0496961 від 19.09.2018, суд виходив з такого. Зазначена постанова прийнята на підставі акта перевірки від 10.08.2018, яким зафіксовано надання послух з нерегулярних пасажирських перевезень за маршрутом Гайворон-Вінниця без оформлення документів про оплату послуги та за відсутності договору обов'язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Щодо документів про оплату послуг, то суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 затверджено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (далі - Правила № 176), які визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Згідно з пунктом 55 Правил № 176 замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.

Типову форму договору про здійснення нерегулярних перевезень затверджує Мінінфраструктури.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 20 червня 2012 року № 331, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 липня 2012 року за № 1130/21442, на виконання пункту 56 Правил № 176 затверджено Типову форму договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах (далі Типова форма договору).

Пунктом 3.3 Типової форми договору визначено, що перевізник, зокрема: готує Інформаційний лист (на кожний автобус); перед початком виконання перевезень пасажирів завчасно подає факсограмою, на електронну адресу або нарочно копію Інформаційного листа за формою, наведеною в додатку до Типової форми договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 20 червня 2012 року № 331, відповідному територіальному органу Державної служби України з безпеки на транспорті за місцем проведення державної реєстрації Перевізника та отримує реєстраційний номер Інформаційного листа, який проставляється в Інформаційному листі.

Статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" однією з умов перевезення пасажирів при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень визначено наявність у водія документа про оплату вартості послуг.

Розділ IV "Порядок проведення розрахунків" Типової форми договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012 №331, передбачає, що розрахунки Замовника з Перевізником за перевезення організованої групи пасажирів та їх багажу здійснюються відповідно до вимог цивільного законодавства України шляхом перерахування грошових коштів Замовником на поточний рахунок Перевізника. Розмір плати за цим Договором визначається шляхом погодження Сторонами калькуляції, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Отже, законодавством визначено, що при наданні послуг з нерегулярних пасажирських перевезень на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах оплата послуг з перевезення повинна здійснюватись до надання самої послуги у безготівковій формі шляхом перерахування замовником грошових коштів на банківський рахунок перевізника. При здійсненні перевезення водій повинен мати документ про перерахування коштів замовником до початку здійснення поїздки.

Як встановлено судом, 10.08.2018 при здійсненні перевезення пасажирів у нерегулярному режимі організації перевезення у водія автобуса були відсутні документи, що посвідчують оплату замовником транспортних послуг на день проведення перевірки були відсутні, що не заперечувалося представником позивача. Відтак, позивачем не спростовано висновків актів перевірки щодо виявленого порушення.

Щодо договору обов'язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, то суд зазначає таке.

Відносини у сфері страхування врегульовано Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (Закон № 85/96-ВР).

Частиною першою статті 3 Закону № 85/96-ВР визначено, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством (частина друга статті 3 Закону № 85/96-ВР).

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону № 85/96-ВР в Україні здійснюються, зокрема, особисте страхування від нещасних випадків на транспорті.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 85/96-В страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.

Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком (частина восьма статті 15 Закону № 85/96-ВР).

В силу вимог частини першої статті 16 Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Позивач надав суду договір доручення ОНВ-Н № 71 від 02.02.2017, відповідно до якого між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" (страховик) та ВАТ "Гайворонське АТП 13538" (перевізник) укладено договір доручення про надання послуг при проведенні обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень (а.с.64-66).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 даного договору страховик доручає, а перевізник зобов'язується вчиняти від імені та за рахунок страховика дії щодо проведення обов'язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на автомобільному транспорті, а саме доводити до пасажирів інформацію щодо умов обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, приймати страхові платежі по обов'язковому особистому страхуванню від нещасних випадків в порядку та на умовах цього Доручення.

Відповідно до пп. 5.1 п. 5 Договору доручення договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного року.

Тобто, даним договором страховиком в особі ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" доручено ВАТ "Гайворонське АТП 13538" укладати договори обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

Частиною другою статті 7 Закону № 85/96-ВР визначено, що для здійснення обов'язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов'язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуарних розрахунків.

Порядок здійснення обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (далі - обов'язкове особисте страхування) визначено Положенням про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 № 959 (Положення № 959).

Зокрема, пунктом 1 Положення № 959 визначено порядок здійснення обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані, а також працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (водіїв).

Таким чином, діючим Положенням передбачено обов'язкове страхування від нещасних випадків на транспорті як пасажирів так і водіїв.

При цьому, відповідно до пункту 2 Положення № 959 пасажири вважаються застрахованими з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки, водії тільки на час обслуговування поїздки.

Згідно пункту 3 Положення № 959 кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток. У страховому полісі зазначається: вид обов'язкового страхування; найменування, адреса, телефон страховика; розміри страхового платежу та страхової суми.

З системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що агент страховика, яким відповідно до наданого до справи договору виступає ВАТ "Гайворонське АТП 13538", повинен видавати застрахованому перевізнику страховий поліс. При цьому, страховий поліс може видаватися як на окремому бланку, так і міститися на зворотному боці квитка.

На підтвердження укладання із пасажирами договору страхування позивачем надано страховий поліс (договір обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті). Вказані страхові поліси містять в собі визначену пунктом 3 Положення № 959 інформацію щодо виду обов'язкового страхування; найменування, адреса, телефон страховика (ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія") та розмір страхового платежу і страхової суми (а. с. 63).

Однак вказані докази не підтверджують факту видачі позивачем пасажирам відповідного страхового полісу під час здійснення нерегулярного перевезення саме 10.08.2018 та наявність у пасажирів на момент проведення співробітниками Укртрансбезпеки даних страхових полісів, оскільки надані страхові поліси не містять зазначення дати поїздки.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факт видачі пасажирам відповідного страхового полісу на підтвердження обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті 10.08.2018, а відтак не підтверджено факту наявності договору на загальнообов'язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті на момент проведення перевірки 10.08.2018. Таким чином, суд вважає неспростовними висновки акта перевірки щодо вказаного порушення.

Відповідності до частин четвертої - п'ятої статті 60 Закону № 2344-ІІІ розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (пункту 26 Порядку № 1567).

Згідно із пунктом 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п. 26 Порядку позивач запрошувався на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Порушень порядку накладення адміністративно-господарського штрафу до позивача відповідно до постанови від 19.09.2018 № 049691 судом не встановлено.

Розмір адміністративно господарського штрафу, застосованого до позивача, відповідає частині першій абзацу 3 статті 60 Закону № 2344-ІІІ. Відтак, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови від 19.09.2018 № 049691 та відсутність підстав для її скасування.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.09.2018 № 049690.

Стягнути на користь відкритого акціонерного товариства "Гайворонське АТП" за рахунок бюджетних асигнувань управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 881 грн (вісімсот вісімдесят одна гривня).

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відкрите акціонерне товариство "Гайворонське АТП 13538" (вул. Тургенева, 27,м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25014, )

Управління Укртрансбезпеки в Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 23 м.Вінниця, 21036 )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович