Справа № 2а-1316/12/1370
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

18 грудня 2018 року

справа №2а-1316/12/1370

адміністративне провадження №К/9901/24755/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової А.І., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року у складі судді Дем'яновського Г. С. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у складі колегії суддів Старунського Д. М., Багрія В. М., Рибачука А. І. у справі № 2а-1316/12/1370 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

14 лютого 2012 року Відкрите акціонерне товариство «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - податковий орган, відповідач у справі, правонаступник Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби) про скасування податкового повідомлення-рішення від 30 січня 2012 року №/998, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 218 275 грн 75 коп., з них за основним платежем у сумі 124 729 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 93 546 грн 75 коп., з мотивів безпідставності його прийняття.

25 квітня 2013 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року, позов задоволено у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності спірного податкового повідомлення-рішення, внаслідок доведення позивачем реальності господарських операцій платника податків з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, за наслідком здійснення яких Товариством правомірно сформовано податковий кредит за вересень 2011 року.

19 вересня 2016 року відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій він, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме положень пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, статей 3, 207, 208 Господарського кодексу України, статті 203, частини першої статті 215, статей 216, 228, 626, 629, 664 Цивільного кодексу України, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

20 вересня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу податкового органу залишено без руху та надано тридцятиденний строк для усунення її недоліків (суддя О. А. Веденяпін).

Листами від 01 листопада 2016 року та 09 листопада 2016 року відповідачем усунуто недоліки касаційної скарги.

14 листопада 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано з Львівського окружного адміністративного суду справу № 2а-1316/12/1370.

06 грудня 2016 року справа № 2а-1316/12/1370 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

19 лютого 2018 року справу № 2а-1316/12/1370 разом з матеріалами касаційної скарги передано до Верховного Суду.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу від Товариства до Верховного Суду не надходили, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у січні 2012 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо здійснення фінансово-господарських відносин з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період вересень 2011 року, за результатами якої складено акт від 18 січня 2012 року №54/23-1/00278801 (далі - акт перевірки).

30 січня 2012 року на підставі акта перевірки та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України посадовою особою податкового органу винесено спірне податкове повідомлення-рішення №/998, яким за порушення підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.4, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, статей 3, 207, 208 Господарського кодексу України, статті 203, частини першої статті 215, статей 216, 228, 626, 629, 664 Цивільного кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 218 275 грн 75 коп., з них за основним платежем у сумі 124 729 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 93 546 грн 75 коп.

Штрафні (фінансові) санкції податковим повідомленням-рішенням застосовано на підставі пункту 123.1 статті 123 цього Кодексу.

Склад податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, за висновком податкового органу, полягає у протиправному формуванні податкового кредиту за вересень 2011 року у сумі 124 729 грн, внаслідок здійснення нереальних господарських операцій з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - контрагент).

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент правовідносин), на який посилався податковий орган як на підставу винесення спірного податкового повідомлення-рішення, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Положеннями пунктів 198.3, 198.4 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, надано право платнику податків віднести до складу податкового кредиту, серед іншого, сум податку на додану вартість, що сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг. Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Верховний Суд визнає, що витрати для цілей формування податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами податкового і бухгалтерського обліку, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Первинні документи податкового та бухгалтерського обліку мають відповідати вимогам, передбаченим статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (далі - Закон № 996 - ХІV), Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704) (далі - Положення № 88).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Товариством та контрагентом, укладено Договір від 01 квітня 2011 року № 1043, за яким ОСОБА_1 зобов'язується поставити 300 тон макулатури. Поставка макулатури проводилася за рахунок Покупця.

На виконання умов договору контрагентом здійснено поставку макулатури на загальну суму 693 022 грн 20 коп., в тому числі податок на додану вартість у сумі 115 503 грн 70 коп., а також надано транспортно-експедиційні послуги з її перевезення на загальну суму 58 050 грн, в тому числі податок на додану вартість 9 675 грн.

Розрахунки між суб'єктами господарювання за придбану макулатуру та транспортні послуги проводились у безготівковій формі згідно платіжних поручень, досліджених судами попередніх інстанцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено також, що станом на 27 грудня 2011 року на балансовому рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 рахується кредиторська заборгованість на суму 221 574 грн 18 коп.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_2 - начальник МПМ позивача підтвердив факти отримання макулатури від ОСОБА_1 і факт її переробки.

Реальність операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей за умовами вказаного договору, за наслідками яких Товариством сформовано податковий кредит за вересень 2011 року, досліджена та підтверджена судами першої та апеляційної інстанцій на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку.

Судами попередніх інстанцій надано оцінку відповідності первинних документів вимогам частини першої та другої статті 9 Закону № 996 - ХІV, Положення № 88 та статті 201 Податкового кодексу України.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з правомірності дій платника податків та зазначали, що договір, на підставі якого виникли господарські операції, нікчемним у судовому порядку не визнавався, будь-яких злочинних дій суб'єктів господарювання, підтверджених рішеннями судів, що набрали законної сили, не встановлено, реальність господарських операцій підтверджена належними і допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Посилання податкового органу в касаційній скарзі на постанову слідчого про порушення кримінальної справи від 26 жовтня 2011 року щодо ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_3 є безпідставним, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій, вона скасована постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2012 року у справі № 2610/7853/2012, яка набрала законної сили.

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою судів попередніх інстанцій встановлених обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Жодних доводів щодо порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм Податкового кодексу України, на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення або неправильного застосування їх судами, неправильного тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню, відповідачем у касаційній скарзі не наведено.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі № 2а-1316/12/1370 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер