Справа № 820/1436/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

18 грудня 2018 року

справа №820/1436/17

адміністративне провадження №К/9901/38750/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Cумської митниці ДФС на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у складі судді Панченко О.В. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року у складі суддів Мінаєвої О.М., Макаренко Я.М., Шевцової Н.В. у справі №820/1436/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Намтар" до Сумської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень і карток відмови,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Намтар"(далі по тексту - Товариство, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Сумської митниці ДФС(далі по тексту - митний орган, відповідач у справі), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати з мотивів безпідставності шістдесят рішень про коригування митної вартості товарів: №UA805180/2017/000007/2 від 15 березня 2017 року, №UA805180/2017/000008/2 від 17березня 2017 року, №UA805180/2017/000009/2 від 20березня 2017 року, №UA805180/2017/000010/2 від 21березня 2017 року, №UA805180/2017/000011/2 від 21березня 2017 року, №UA805180/2017/000012/2 від 21березня 2017 року, №UA805180/2017/000013/2 від 22березня 2017 року, №UA805180/2017/000017/2 від 28березня 2017 року, №UA805180/2017/000018/2 від 28березня 2017 року, №UA805180/2017/000020/2 від 29березня 2017 року, №UA805180/2017/000023/2 від 31березня 2017 року, №UA805180/2017/000025/2 від 03 квітня 2017 року, №UA805180/2017/000030/2 від 04квітня 2017 року, №UA805180/2017/000031/2 від 05квітня 2017 року, №UA805180/2017/000041/2 від 07квітня 2017 року, №UA805180/2017/000042/2 від 07квітня 2017 року, №UA805180/2017/000044/2 від 07квітня 2017 року, №UA805180/2017/000045/2 від 07квітня 2017 року, №UA805180/2017/000046/2 від 08квітня 2017 року, №UA805180/2017/000047/2 від 13квітня 2017 року, №UA805180/2017/000048/2 від 13квітня 2017 року, №UA805180/2017/000050/2 від 14квітня 2017 року, №UA805180/2017/000051/2 від 14квітня 2017 року, №UA805180/2017/000052/2 від 15квітня 2017 року, №UA805180/2017/000053/2 від 15квітня 2017 року, №UA805180/2017/000054/2 від 15квітня 2017 року, №UA805180/2017/000055/2 від 18квітня 2017 року, №UA805180/2017/000058/2 від 19квітня 2017 року, №UA805180/2017/000059/2 від 19квітня 2017 року, №UA805180/2017/000061/2 від 19квітня 2017 року, №UA805180/2017/000067/2 від 21квітня 2017 року, №UA805180/2017/000068/2 від 22квітня 2017 року, №UA805180/2017/000069/2 від 23квітня 2017 року, №UA805180/2017/000072/2 від 25квітня 2017 року, №UA805180/2017/000074/2 від 26 квітня 2017 року, №UA805180/2017/000077/2 від 26квітня 2017 року, №UA805180/2017/000079/2 від 26квітня 2017 року, №UA805180/2017/000082/2 від 27квітня 2017 року, №UA805180/2017/000083/2 від 28квітня 2017 року, №UA805180/2017/000084/2 від 28квітня 2017 року, №UA805180/2017/000085/2 від 30квітня 2017 року, №UA805180/2017/000086/2 від 30квітня 2017 року, №UA805180/2017/000087/2 від 04 травня 2017 року, №UA805180/2017/000089/2 від 05травня 2017 року, №UA805180/2017/000091/2 від 06травня 2017 року, №UA805180/2017/000092/2 від 07травня 2017 року, №UA805180/2017/000093/2 від 07травня 2017 року, №UA805180/2017/000094/2 від 07травня 2017 року, №UA805180/2017/000095/2 від 07травня 2017 року, №UA805180/2017/000100/2 від 12травня 2017 року, №UA805180/2017/000101/2 від 12травня 2017 року, №UA805180/2017/000102/2 від 13травня 2017 року, №UA805180/2017/000103/2 від 13травня 2017 року, №UA805180/2017/000104/2 від 13травня 2017 року, №UA805180/2017/000105/2 від 13травня 2017 року, №UA805180/2017/000106/2 від 13травня 2017 року, №UA805180/2017/000107/2 від 13травня 2017 року, №UA805180/2017/000110/2 від 13травня 2017 року, №UA805180/2017/000111/2 від 15травня 2017 року, №UA805180/2017/000121/2 від 18травня 2017 року, а також шістдесят прийнятих на підставі цих рішень карток відмови у митному оформленні товарів.

В обґрунтування позову зазначає, що приймаючи спірні рішення, митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної ним за ціною контракту митної вартості товарів, а також необґрунтовано застосував другорядний метод її визначення у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року, позов задоволено, скасовано вищезазначені шістдесят рішень про коригування митної вартості товарів та прийняті на їх підставі шістдесят карток відмови у митному оформленні товарів.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності митним органом складу правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, а відтак протиправності винесених спірних актів індивідуальної дії.

У жовтні2017 року митним органом подана касаційна скарга на судові рішення судів попередніх інстанцій з доповненням 1 (здано на пошту 9 жовтня 2017 року - в останній день двадцятиденного строку касаційного оскарження) та доповненням 2 (здано на пошту 17 жовтня 2017 року - поза межами строку касаційного оскарження), 4 жовтня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя Черпіцька Л.Т.) відкрито касаційне провадження, витребувано справу №820/1436/17 з суду першої інстанції.

15 березня2018 року справу№820/1436/17 передано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме:положеньстатей52, 53, 54, 55, 58Митного кодексу України, вимог розділу ІІ Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить судові рішення судівпопередніх інстанцій скасувати та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.

Наводить доводи, викладені раніше у запереченнях на позов та в апеляційній скарзі. Скаржник обґрунтовує, що судами попередніх інстанцій не враховано, що декларантом не надано всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору, а надані документи містять розбіжності, які, на думку митного органу, не дозволяють перевірити правильність складових митної вартості товару.

Заперечення чи відзивна касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Позивач імпортував товар (текстиль та інші товари в асортименті), придбаний у компанії HayrockSales L.P. (Велика Британія), згідно контрактів №Н210515 від 21 травня 2015 року і №Н250515 від 25 травня 2016 року та додаткових угод до них №16-21-610 від 01 червня 2015 року і H250515-1 від 07 червня 2016 року (щодо відстрочення оплати за товар до 180 днів з моменту отримання товару покупцем), а також інвойсів на конкретні поставки.

Умови поставки - СРТ, «Інкотермс»-2010.

З метою митного оформлення імпортованих товарів позивачем до митного органу протягом березня-травня 2017 року подано шістдесят митних декларацій, в яких митна вартість товарів визначена за першим методом.

До митних декларацій долучено необхідний пакет документів на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Без конкретизації правових підстав та обставин, у зв'язку з якими заявлену митну вартість не може бути визначено, митним органом витребувано додаткові документи, через неможливість надання яких відповідач скоригував її у бік збільшення за резервним методом на основі наявної в митного органу інформації.

Підставами, що покладені в основу прийняття спірних рішень (ідентичні) про коригування митної вартості товарів, зазначено загальне твердження про непідтвердження використаних декларантом відомостей про митну вартість, а також ненадання додатково витребуваних документів.

В окремих спірних рішеннях в основу висновку митного органу покладено начеб-то наявні у поданих документах розбіжності щодо умов оплати за товар (з урахуванням додаткових угод до контрактів щодо відстрочення оплати на 180 днів проти поставки).

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем до митного оформлення подано всі, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України документи, сукупністю яких повністю підтверджено складові митної вартості товару.

Крім того, судами повністю спростовано доводи митного органу щодо сумнівів стосовно умов оплати за товари - з урахуванням контрактних умов поставки, а також оцінено як безпідставне витребування відповідачем додаткових документів від Підприємства-без зазначення того, яким чином та які саме складові митної вартості зможуть підтвердити витребувані документи.

З такими висновками погоджується Суд.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно до положень частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у митному оформленні, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

Задовольняючи позов, суди висновувалися з того, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

Суди попередніх інстанцій висновувалися з дослідження складу митного правопорушення з урахуванням усіх обставин справи, а не лише з факту наявності повноважень митного органу на здійснення контрольних функцій при митному оформленні товарів.

Суд вважає, що висновок судів попередніх інстанцій щодо повноти дослідження складу митного правопорушення, його відсутності у спірних правовідносинах, доводить безпідставність прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Суд виходить з того, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Суд зазначає, що в силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Крім того, Суд зазначає, що у спірних рішеннях не наведено обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що є самостійною підставою для їх скасування.

Суд касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом апеляційної інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга митного органу залишається без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки ухвалою судді Вищого адміністративного суду від 4 жовтня 2018 року про відкриття касаційного провадження у цій справі митному органові відстрочено сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення рішення у справі, то у відповідності до частин першої, другої статті 132 та частин першої і другої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції після 15 грудня 2018 року), Суд стягує з відповідача суму несплаченого судового збору за подання касаційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що сума донарахованих відповідачем митних платежів за шістдесятьма спірними рішеннями (з посиланням на відповідні митні декларації) становить 7 420 910,39 грн (сім мільйонів чотириста двадцять тисяч дев'ятсот десять гривень і тридцять дев'ять копійок).

Зазначена сума є ціною позову в розумінні частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI, є визнаною між сторонами та додатково підтверджується наявною в матеріалах справи службовою запискою за підписом начальника управління адміністрування митних платежів відповідача на ім'я начальника юридичного відділу відповідача (а.с.13, т.6).

Позаяк у цій справі позивачем заявлено вимоги майнового характеру на суму 7420910,39 гривень, то за подання позовної заяви сума належного до сплати судового збору складала: 111 313,66 грн (1,5% від 7 420 910,39), а за подання касаційної скарги складає 133 576,39 грн (сто тридцять три тисячі п'ятсот сімдесят шість гривень тридцять дев'ять копійок), тобто 120% від ставки, що підлягала сплаті за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 132, 133, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Cумської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року у справі №820/1436/17 залишити без змін.

Стягнути з Cумської митниці ДФС (Код ) суму несплаченого судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 133 576,39 (сто тридцять три тисячі п'ятсот сімдесят шість гривень тридцять дев'ять копійок) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер