Справа № 431/3675/16-а
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 431/3675/16-а

Провадження № 11-1026апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Старобільської міської ради Луганської області (далі - Міськрада) про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою ОСОБА_3на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (судді Василенко Л. А., Гайдар А. В., Ханова Р. Ф.),

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірними дії посадових осіб Міськради та зобов'язати відповідача виконати дії по затвердженню технічної документації щодо приватизації позивачем земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,ОСОБА_3 зазначив, що чинним на час звернення до суду рішенням виконкому Міськради від 27 листопада 1997 року № 504/139 йому було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,06 га, розташовану за названою вище адресою. Однак відповідний державний акт позивачу не видають, оскільки у ході приватизації земельної ділянки між ним та ОСОБА_4 виник спір щодо меж їхніх земельних ділянок.

Позивач також зазначив, що рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 19 травня 2011 року Міськраду було зобов'язано виконати дії по приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до чинного законодавства, однак відповідач безпідставно відмовляє в затвердженні технічної документації та навмисно не виконує це рішення суду.

Старобільський районний суд Луганської області постановою від 19 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задовольнив.

ОСОБА_4, який не брав участі у справі, оскаржив цю постанову в апеляційному порядку, пославшись на те, що суд першої інстанції вирішив питання про його права та права його малолітнього сина у зв'язку з наявністю між ним та ОСОБА_3 невирішеного спору про визначення меж користування спірною земельною ділянкою.

Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував, провадження у справі закрив на підставі чинного на той час пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У ході розгляду справи суди встановили таке.

ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Рішенням виконкому Міськради від 27 листопада 1997 року № 504/139 ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,06 га, розташовану за згаданою вище адресою.

19 травня 2011 року Старобільський районний суд Луганської області ухвалив рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Міськради про визнання права власності на земельну ділянку, яким зобов'язав Міськраду виконати дії по приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до чинного законодавства; зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод у виготовленні технічної документації на земельну ділянку та приватизації земельної ділянки за вказаною адресою; в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розміром 447 м кв. за вказаною адресою відмовив.

16 листопада 2011 року Міськрада ухвалила рішення № 14/66, яким відмовила ОСОБА_3 у затвердженні технічної документації із землеустрою та скасувала рішення її виконавчого комітету від 27 листопада 1997 року № 504/139 щодо передачіОСОБА_3 земельної ділянки у приватну власність.

Це рішення Міськради було скасовано постановою Старобільського районного суду Луганської області від 26 грудня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 у справі, що розглядається, суд першої інстанції керувався тим, що акти суб'єкта владних повноважень, які перешкоджали виконанню Міськрадою судового рішення щодо затвердження технічної документації для приватизації позивачем земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, скасовані, а тому ухилення посадових осіб відповідача від виконання такого рішення є незаконним.

Донецький апеляційний адміністративний суд, закриваючи провадження у справі, дійшов висновку про те, що ця справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Від Міськради заперечень на касаційну скаргу не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в установлених статтею 341 КАС межах наведені в касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС (тут і далі - у редакції, чинній на час подання позову та постановлення судом оскаржуваної ухвали) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС у чинній редакції, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Крім того, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Наявність підстав для звернення до адміністративного суду з цим позовом ОСОБА_3 обґрунтував невиконанням Міськрадою рішення суду в цивільній справі, яким цей орган зобов'язано виконати дії по приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до чинного законодавства.

При цьому питання, пов'язані з виконанням рішення суду в цивільній справі вирішуються за правилами саме Цивільного процесуального кодексу України, та не підпадають під юрисдикцію адміністративного суду.

Крім того, судом встановлено, що на розгляді в Апеляційному суді Луганської області знаходиться справа № 1230/1767/2012 за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Міськрада, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про встановлення меж користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, а квартира АДРЕСА_2 - ОСОБА_4 та його сину.

Таким чином, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 існує невирішений спір про визначення меж земельної ділянки, щодо якої ОСОБА_3 у цій справі просить зобов'язати Міськраду виконати дії по приватизації її саме ним. Отже, звернення ОСОБА_3 до суду з цим позовом обумовлено виникненням спору приватноправого характеру, який не може бути вирішено за правилами адміністративного судочинства.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують цих висновків.

За правилами частини першої статті 350 КАС у чинній редакції суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки закриття апеляційним судом провадження у цій справі відповідає правильному застосуванню норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року- без змін.

Керуючись статтями 243, 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. БакулінаН. П. Лященко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
Д. А. ГудимаІ. В. Саприкіна
В. І. ДанішевськаО. М. Ситнік
О. С. ЗолотніковО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
В. С. КнязєвО. Г. Яновська