Справа № 813/2552/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1838/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року (суддя Брильовський Р.М., час ухвалення 09:53, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 27.08.2018 року),

в адміністративній справі №813/2552/18 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ),

про визнання протиправними дій, стягнення середнього заробітку,

встановив:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівського прикордонного загону ЗРУ ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату позивачу в день виключення із списків частини (06.10.2017р.) компенсації за неотримане речове майно; 2) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 06.10.2017р. по 22.03.2018р. за 168 календарних днів в сумі 64122, 24 грн..

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплати ОСОБА_1 в день виключення із списків Львівського прикордонного загону компенсації за неотримане речове майно. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 06.10.2017р. по день фактичного розрахунку 22.03.2018р. в розмірі 64122, 24 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 21.08.2018 р. не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що компенсація вартості за неотримане речове майно визначена постановою КМ України №178 від 16.03.2016 року, якою затверджено Порядок виплати компенсації військовослужбовцям Державної прикордонної служби. Згідно цього Положення виплата грошової компенсації можлива після виключення за списків особового складу військової частини, а не під час розрахунку. Суд першої інстанції помилково керувався Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, яке не поширюється на Державну прикордонну службу. Також апелянт вказує, що Львівський прикордонний загін є установою, що фінансується з державного бюджету, не являється головним розпорядником бюджетних коштів, здійснює виплати при наявності відповідних кошторисних асигнувань, а тому позивачу було виплачено компенсацію вартості за неотримане речове майно після надходження коштів для такої виплати. Така грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є щомісячним видом грошового забезпечення, а тому не підпадає під дію статті 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та статтей 116, 117 КЗпП України. Зазначає апелянт, що до розглядуваних правовідносин не можуть бути застосовані норми КЗпП України, оскільки проходження публічної (військової) служби у Державній прикордонній службі регулюється нормами спеціального законодавства.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 21.08.2018 р. і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в кому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.09.2017р. № 509-ос «По особовому складу» припинено контракт та звільнено з військової служби ОСОБА_1 за п.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас, з посади старшого офіцера (з підготовки та організації дій при надзвичайних ситуаціях природного та техногенного характеру) оперативної групи штабу.

Наказом начальника 7 прикордонного Карпатського закону (І категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.10.2017р. №251-ос «По особовому складу» виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 , старшого офіцера (з підготовки та організації дій при надзвичайних ситуаціях природного та техногенного характеру) оперативної групи штабу, із 06.10.2017 року.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із рапортом від 05.10.2017 року (зареєстрований 09.10.2017 року за №11775) про нарахування і отримання грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с. 27).

Згідно Службової записки начальника відділення речового забезпечення від 06.10.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) та Довідки від 06.10.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), розмір грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 становить 17910, 55 грн..

Вказану суму грошової компенсації за неотримане речове майно позивач ОСОБА_1 фактично отримав 22.03.2018 року, на підставі наказу т.в.о. начальника Львівського прикордонного загону №31к від 16.02.2018 року «Про виплату грошової компенсації за речова майно».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини щодо проходження військової (публічної) служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Нормами спеціального законодавства у розглядуваних по даній адміністративній справі правовідносинах є, зокрема, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 р. № 1115/2009, Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою КМ України №178 від 16.03.2016 р..

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону).

Статтею 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.

Відповідно до ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 р. № 1115/2009, визначає порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Так, пунктами 6, 7 цього Положення № 1115/2009 від 29.12.2009 р. встановлено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на військовій службі визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Закінченням проходження громадянином військової служби вважається день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу Адміністрації Держприкордонслужби чи її розвідувального органу, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ або органів (підрозділів) забезпечення Держприкордонслужби (далі - органи Держприкордонслужби) у зв`язку з його звільненням з військової служби в запас або у відставку, загибеллю (смертю), визнанням судом безвісно відсутнім або оголошенням померлим.

Згідно пункту 293 цього Положення № 1115/2009 від 29.12.2009 р., наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу. Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Таким чином, наведеними вище нормами спеціального законодавства встановлено, що після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби з ним проводиться розрахунок і військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби. На день виключення особи із списків особового складу органу Держприкордонслужби із нею проводиться розрахунок за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Отже, являються безпідставними доводи апелянта про те, що норми спеціального законодавства не містять вимог про необхідність виплати грошової компенсації на час виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що затверджений постановою КМ України №178 від 16.03.2016 р., визначає механізм виплати військовослужбовцям, зокрема Держприкордонслужби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Так, згідно пунктів 2, 3 цього Порядку №178 від 16.03.2016 р., виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Пунктом 4 вказаного Порядку №178 від 16.03.2016 р. встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік (пункт 7 Порядку №178 від 16.03.2016 р.).

Матеріалами адміністративної справи підтверджується і судом апеляційної інстанції уже було вказано вище, що позивач ОСОБА_1 звертався до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із рапортом від 05.10.2017 року (зареєстрований 09.10.2017 року за №11775) про нарахування і отримання грошової компенсації за неотримане речове майно. Розмір такої грошової компенсації за неотримане речове майно становив 17910, 55 грн..

Після видання наказу № 509-ос від 29.09.2017р. «По особовому складу» про звільнення позивача ОСОБА_1 з військової служби на день виключення його із списків особового складу, згідно наказу №251-ос від 06.10.2017р. «По особовому складу», із позивачем не було проведено розрахунок за всіма видами належного на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Вказану суму грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу ОСОБА_1 фактично було нараховано і ним отримано лише 22.03.2018 року.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій відповідача Львівського прикордонного загону щодо не проведення із позивачем повного розрахунку при звільненні і невиплаті компенсації за неотримане речове майно.

При цьому, колегія суддів враховує, що наказ т.в.о. начальника Львівського прикордонного загону №31к від 16.02.2018 року «Про виплату грошової компенсації за речова майно» про проведення виплати грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно військовослужбовцю звільненому у запас ОСОБА_1 у розмірі 17910,55 грн., було видано лише 16.02.2018 року, а не одразу на час виключення зі списків особового складу.

Відповідачем (апелянтом) не надано суду доказів про існування об`єктивних перешкод для дотримання ним, як суб`єктом владних повноважень, наведених вище вимог законодавства щодо обов`язку проведення із позивачем повного розрахунку, зокрема виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, при звільненні з військової служби.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, на підставі статей 116, 117 КЗпП України, то суд апеляційної інстанції уже вказав вище, що загальні норми трудового законодавства підлягають застосуванню у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин.

Оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства, то в цій ситуації слід застосувати приписи КЗпП України, які регулюють ці питання, зокрема статті 116, 117 цього Кодексу.

Так, стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 06.10.2017р. по день фактичного розрахунку 22.03.2018р. в розмірі 64122, 24 грн..

При цьому, колегія суддів погоджується із проведеним судом першої інстанції розрахунком, в тому числі щодо періоду затримки остаточного розрахунку (з 06.10.2017р. по 22.03.2018р. 168 календарних днів) та із розміром середньоденного заробітку позивача 381,68 грн., що підтверджено відповідними довідками про доходи позивач, наданими відповідачем суду апеляційної інстанції.

Таким чином, являються безпідставними доводи апелянта щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм Кодексу законів про працю України.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що перебування ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) на державному фінансуванні не звільняє його від обов`язку здійснювати забезпечення дотримання прав військовослужбовців на належне і своєчасне грошове забезпечення.

Відносно покликань апелянта на ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки у розглядуваному адміністративному спорі не вирішуються питання щодо компенсації позивачу втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

Відносно доводів апелянта на те, що суд першої інстанції у оскарженому рішенні від 21.08.2018 року помилково керувався Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, то суд апеляційної інстанції вважає, що така помилка у застосуванні деяких норм законодавства судом першої інстанції не призвела до неправильного вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року в адміністративній справі №813/2552/18 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, стягнення середнього заробітку залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Н.В. Ільчишин

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 13.12.2018 року