Справа № 344/6689/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/625/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2018 року, ухвалене суддею Татаріновою О.А. у м. Івано-Франківську о 10:42, повний текст якого складений 07 травня 2018 року, у справі №344/6689/17 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача - Івано-Франківської міської ради, у якому просила визнати протиправним та скасувати пункти 56, 56.2, 62, 63, 64, 65 рішення 11 сесії Івано-Франківської міської ради сьомого демократичного скликання від 15.03.2017 №67-11 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань», якими відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі її в оренду площею, 0,0030 га на АДРЕСА_1 (для будівництва індивідуальних гаражів), кадастровий номер:НОМЕР_1 (термін оренди 10 років).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона на підставі свідоцтва на спадщину за законом від 17.06.2015 після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, що належала її матері в порядку приватизації державного житлового фонду згідно з рішенням Івано-Франківського МВК від 31.03.1995 № 88-р. Квартира складається з двох кімнат житловою площею 20,1кв.м, загальною площею 42,3кв.м.

02.08.2005 рішенням 27-ї сесії Івано-Франківської міської ради 4-го демократичного скликання, було надано дозвіл її матері на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, а саме для індивідуального гаражного будівництва на АДРЕСА_1, з наданням міськвиконкомом попереднього дозволу на проведення проектно-пошукових робіт (рішення від 28.01.2005 року № 18).

30.12.2009 між матір'ю позивача та Івано-Франківською міською радою було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 3 роки, який був зареєстрований у Івано-Франківському МВ Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України від 25.03.2011 №00055.

Відтак, з метою переоформлення документів щодо землекористування на своє ім'я по факту прийняття спадщини на квартиру та прав користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального гаражу, позивач звернулась до ТОВ «Науково виробниче підприємство ГІС» з метою розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за відповідним колом цільового використання (02.05.)

Відповідно до довідки з містобудівного кадастру від 20.07.2016 земельна ділянка площею 30 кв.м за вказаною адресою ніким не зайнята та нікому не належить і відноситься до території садибної житлової забудови.

Також з ситуаційної схеми місця розташування земельної ділянки, вбачається, що така знаходиться поблизу будинку по АДРЕСА_1 та примикає до прибудинкової території. Цільове використання земельної ділянки відповідає місцю її розташування, суміжні межі земельної ділянки є погоджені, прав та інтересів інших осіб при цьому не порушено. Згідно з витягу з Державного земельного кадастру від 05.08.2016 дана земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови з видом використання для індивідуального гаражного будівництва.

Відтак позивач вважає, що оскаржуване рішення Івано-Франківської міської ради у відповідній частині, що містить підставу відмови - ст. 134 Земельного кодексу України є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Івано-Франківської області від 04 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено набуття нею у власність будь-яких об'єктів нерухомого майна на земельній ділянці для індивідуального гаражного будівництва на АДРЕСА_1 площею, 0,0030 га, що знаходилась у користуванні попереднього власника на підставі договору оренди земельної ділянки, а тому відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову з посиланням на ст.134 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема зазначає, що судом не прийнято до уваги вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про оренду землі», згідно з якими право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Разом з тим, виходячи з положень ст.122 ЗК України та п.34 ч.1 ст. 26 Закону №280/97-ВР повноваженнями щодо розпорядження землями комунальної власності наділені сільські, селищні, міські ради, які вирішують ці питання виключно на пленарних засіданнях.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Відтак, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 10.11.2016 позивач звернулась із заявою на ім'я міського голови м.Івано-Франківська про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0030 га та передачу земельної ділянки оренду терміном на 10 років (а.с.77).

Рішенням 11 сесії сьомого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 15.03.2017 № 67-11 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань», зокрема пунктами 56, 56.2, 62, 63, 64, 65 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі її в оренду ОСОБА_1, площею 0,0030 га на АДРЕСА_1 (для будівництва індивідуальних гаражів), кадастровий номер НОМЕР_1 (термін оренди 10 років). Підставою відмови зазначено - із врахуванням ст. 134 Земельного кодексу України (а.с.68-75).

Позивач, вважаючи рішення суб»єкта владних повноважень протиправним, звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до з ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно з ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 1 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 135 Земельного кодексу України передбачено, що продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Частиною 3 статті 134 Земельного кодексу України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В обгрунтування неправомірності прийнятого відповідачем рішення позивач зазначає, що для переоформлення документів про землекористування на своє ім'я по факту прийняття спадщини на квартиру та прав користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального гаражу вона зверталась до ТОВ «Науково виробниче підприємство ГІС» з метою розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за відповідним колом цільового використання (02.05.) (а.с.7-48).

Згідно з копією довідки з містобудівного кадастру від 20.07.2016 № 12283 вбачається, що дані щодо форми власності, документу що посвідчує власність/користування, власника/користувача, цільового використання земельної ділянки згідно документу що посвідчує власність/користування та фактичного використання даної земельної ділянки площею 30 кв.м по АДРЕСА_1 - відсутні. Згідно генерального плану міста об'єкт знаходиться на території Івано-Франківської міської ради, відноситься до території садибної житлової забудови (а.с.14-15).

З ситуаційної схеми місця розташування земельної ділянки вбачається, що така знаходиться поблизу будинку по АДРЕСА_1 та примикає до прибудинкової території. Цільове використання земельної ділянки відповідає місцю її розташування, суміжні межі земельної ділянки є погоджені, прав та інтересів інших осіб при цьому не порушено (а.с.16).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2016 від 05.08.2016 земельна ділянка площею 0,0030 га розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення 02.05 - для будівництва індивідуальних гаражів, відноситься до земель житлової та громадської забудови з видом використання для індивідуального гаражного будівництва (а.с.49).

Також, покликаючись на ч.1 ст.7 Закону України «Про оренду землі» зазначає, що право на оренду землі переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб'єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Згідно з копією Витягу з Рішення XXVII сесії Івано-Франківської міської ради IV демократичного скликання «Про матеріали міського управління земельних ресурсів» від 02.08.2005 ОСОБА_2 - матері позивача дано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду на АДРЕСА_1 для індивідуального гаражного будівництва (рішення міськвиконкому про дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт від 28.01.2005 № 18) (а.с.32).

Зі змісту договору оренди землі від 30.12.2009 слідує, що Івано-Франківська міська рада надала ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку площею 0,0030 га для індивідуального гаражного будівництва на АДРЕСА_1 , на якій знаходиться об'єкт нерухомого майна - гараж, терміном на 3 роки. Даний договір зареєстрований у Івано-Франківському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.03.2011 №00055 (а.с.30-31).

Разом з тим, згідно з статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Поряд з наведеним, з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.2015, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач у справі ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.37, 38). Зазначене підтверджується також копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копією Витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 35-36, 39-40).

Водночас позивачем не надано доказів на підтвердження набуття нею у власність будь-яких об'єктів нерухомого майна на земельній ділянці для індивідуального гаражного будівництва на АДРЕСА_1 площею 0,0030 га, що знаходилась у користуванні попереднього власника на підставі договору оренди земельної ділянки, що вказує на правомірність прийнятого відповідачем рішення з покликанням на норми ст.134 ЗК України.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2018 року у справі №344/6689/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 17.12.2018.