Справа № 826/8161/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8161/18 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
Патратій О.В. (головуючий),
Головань О.В., Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СОЛЕДАР-СЕРВІС" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СОЛЕДАР-СЕРВІС" до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність Національного банку України (далі - НБУ), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ "Фідобанк" Коваленко Олександра Володимировича (далі - Уповноважена особа), яка полягає у:

- незабезпеченні здійснення платежів ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" засобами НБУ або шляхом призначення уповноваженої НБУ належним чином функціонуючої установи/комерційного банку, який замість ПАТ "Фідобанк" продовжить обліковувати право власності ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" на 4 000 000 грн. та відображатиме результати транзакцій з належними ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" грошима;

- незабезпеченні належного ведення рахунку ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" у гривні, включаючи своєчасне виконання платіжних доручень про перерахування належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" коштів;

2) зобов'язати НБУ, Фонд та Уповноважену особу (відповідно до законодавчого розподілу їх повноважень) вчинити зазначені у цьому пункті дії, зокрема: здійснити заходи, необхідні для подальшого належного обліку інформації про право власності ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" на 4 000 000 грн. (запис про які відображений на розрахунковому рахунку № 5167) на будь-якому поточному банківському рахунку ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс", шляхом передання повноважень з обліку належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" безготівкових коштів в розмірі 4 000 000 грн. від ПАТ "Фідобанк" до Філії "КІБ" ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" або шляхом здійснення обліку належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" безготівкових коштів в розмірі 4 000 000 грн. Національним банком України самотужки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачі зобов'язані вчини оскаржувані дії.

НБУ та Фонд у відзивах на апеляційну скаргу просять відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15.08.2013 між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" укладено договір банківського рахунку № 265167 (т.1 а.с. 35-41), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває для ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" поточний рахунок в національній валюті України та іноземних валютах.

Згідно з п. 2.31 зазначеного договору ПАТ "Фідобанк" зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" (клієнт за договором) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком, передбачених законодавством України та Банківськими правилами.

ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" 18.05.2016 направило ПАТ "Фідобанк" платіжне доручення № 85 (т.1 а.с. 45) про перерахування зі свого рахунку коштів у розмірі 4 000 000 грн. Платіжне доручення було направлене банку за допомогою програми РС-банкінг для корпоративних клієнтів. Можливість Позивача здійснювати дистанційне обслуговування рахунку за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів "Банк-Клієнт" передбачена в п. 1.1. Договору № 5167 від 15.08.2013.

Проте ПАТ "Фідобанк" не провів операцію за розрахунковим документом та не повідомив про причини такого порушення.

Позивач 26.05.2016 направив ПАТ "Фідобанк" лист № 31 від 26.05.2016 (т.1 а.с. 46-48), в якому просив виконати платіжне доручення № 85. Листом-відповіддю від 22.06.2016 № 2-3-11-1/932ВА-01У (т.1 а.с. 49) за підписом уповноваженої особи ПАТ "Фідобанк", позивача було повідомлено, що рішенням НБУ від 20.05.2016 № 8 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.05.2016 № 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

Позивач 04.12.2017 звернувся до НБУ із зверненням-вимогою (т.1 а.с. 51-57), в якому просив: припинити блокування належних позивачу 4 000 000 грн, які обліковуються на рахунку, що веде ПАТ "Фідобанк"; забезпечити здійснення платежів ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" засобами НБУ або шляхом призначення уповноваженої НБУ належним чином функціонуючої установи/комерційного банку; забезпечити належне ведення рахунку ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" у гривні, включаючи своєчасне виконання платіжних доручень про перерахування належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" коштів.

Листом-відповіддю від 29.12.2017 № 20-0004/87367 (т.1 а.с. 58-59) НБУ повідомив позивача, що для врегулювання зазначених позивачем відносин необхідно звернутись безпосередньо до уповноваженої особи ПАТ "Фідобанк".

Позивач 31.01.2018 звернувся до Фонду із зверненням-вимогою (т.1 а.с. 60-69), схожим за змістом до того, яке направлялося НБУ.

Листом-відповіддю від 01.03.2018 № 41-4680/805.03.2018 (т.1 а.с. 70-72) Фонд повідомив позивача, що виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 2413 від 10.11.2016 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Фідобанк" і ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" визнано кредитором, вимоги включено до 7-ї черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частин першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно частини другої статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини п'ятої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Беручи до уваги зміст позовних вимог, перевірці у даній справі підлягає наявність у відповідачів обов'язку та його виконання щодо:

- забезпечення здійснення платежів позивача засобами НБУ;

- забезпечення ведення рахунку позивача, включаючи своєчасне виконання платіжних доручень про перерахування належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" коштів;

- забезпечення здійснення платежів позивача шляхом призначення уповноваженої НБУ установи (комерційного банку), який замість ПАТ "Фідобанк" продовжить обліковувати кошти позивача та відображатиме результати транзакцій з ними;

- здійснення заходів, необхідних для подальшого належного обліку інформації про кошти позивача на рахунку, шляхом передання повноважень з обліку належних позивачу безготівкових коштів від ПАТ "Фідобанк" до Філії "КІБ" ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК";

- здійснення заходів, необхідних для подальшого належного обліку інформації про кошти позивача на рахунку, відкритому у ПАТ "Фідобанк", на будь-якому поточному банківському рахунку позивача шляхом здійснення обліку належних позивачу коштів НБУ самотужки.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів наголошує на тому, що позовні вимоги стосуються виключно посилання на обов'язок відповідачів як суб'єктів владних повноважень щодо забезпечення ведення рахунку позивача, здійснення платежів за цим рахунком, обліку інформації про кошти, розміщені на рахунку. Питання належності позивачу коштів на відповідному рахунку не є спірним у цій справі.

Згідно статті 2 Закон України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III (далі - Закон № 2121-III) банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Пунктом 2 частини третьої статті 47 Закону № 2121-III до банківських послуг належать відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів <…>.

Частиною першою статті 55 Закону № 2121-III передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У відповідності до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (далі - Закон № 2346-III) поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно частини першої статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини п'ятої статті 168 ЦК банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі статтею 1089 ЦК за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що відносини відкриття та ведення поточних рахунків, здійснення транзакцій по цьому рахунку, у тому числі переказу грошових сум за платіжним дорученням платника, є договірними (приватно-правовими) та ґрунтуються на договорі поточного (банківського) рахунка, який укладається між банком та фізичною або юридичною особою. Компетенція щодо ведення та обслуговування поточного рахунку, обліку на ньому відповідних коштів, виконання платіжних доручень клієнта, належить виключно банку як особі приватного права, яка вчиняє такі дії виключно у межах чинного законодавства та умов договору.

Як зазначалося, між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" було укладено договір банківського рахунку, за умовами якого відповідно до банк відкрив для ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" поточний рахунок в національній валюті України та іноземних валютах та зобов'язався приймати і зараховувати на цей рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком, передбачених законодавством України та банківськими правилами.

Як вбачається з банківської виписки (т. 1 а.с. 44) станом на 20.05.2018 на відкритому у ПАТ "Фідобанк" рахунку позивача перебувало 4 002 953,85 грн.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 73 Закону № 2121-III у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать: віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням НБУ від 20.05.2016 № 8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято наказ від 20.05.2016 №184 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20.05.2016 до 19.06.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Фідобанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (далі - Закон №4452-VI), провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу строком на один місяць з 20.05.2016 до 19.06.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.06.2016 №959 продовжено строки тимчасової адміністрації до 19.07.2016 та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. з 20.06.2016 по 19.07.2016.

Згідно пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 2121-III банк може бути ліквідований у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Так, Правлінням НБУ прийнято рішення від 18.07.2016 №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк», на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду від 19.07.2016 № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20.07.2016 по 19.07.2018 та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу стром з 20.07.2016 по 19.07.2018 включно.

Вважаючи, що відповідачі у зв'язку із здійсненням процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» були зобов'язані вчинити оскаржувані дії щодо забезпечення ведення рахунку позивача, обліку та відображення його коштів, які знаходяться на рахунку ПАТ «Фідобанк», в іншій установі (банку), забезпечення здійснення платежів позивача, включаючи своєчасне виконання платіжних доручень, позивач подав позов, що розглядається у даній справі.

Щодо повноважень НБУ на вчинення оскаржуваних дій.

Повноваження НБУ щодо регулювання банківської діяльності та банківського нагляду визначені главою 12 Закону № 2121-III.

Так, статтею 66 Закону № 2121-III визначено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах:

I. Адміністративне регулювання: 1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; 2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; 3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; 4) нагляд за діяльністю банків; 5) надання рекомендацій щодо діяльності банків.

II. Індикативне регулювання: 1) встановлення обов'язкових економічних нормативів; 2) визначення норм обов'язкових резервів для банків; 3) встановлення норм відрахувань до резервів на покриття ризиків від активних банківських операцій; 4) визначення процентної політики; 5) рефінансування банків; 6) кореспондентських відносин; 7) управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції; 8) операцій з цінними паперами на відкритому ринку; 9) імпорту та експорту капіталу.

Згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-XIV (далі - Закон № 679-XIV) однією із основних функцій Національного банку України є сприяння фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті (пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі).

Згідно статті 1 Закону № 679-XIV фінансова стабільність - стан фінансової системи, в якому вона здатна належним чином забезпечити можливість ефективно виконувати свої ключові функції, такі як фінансове посередництво та забезпечення здійснення платежів, і таким чином сприяти стійкому економічному зростанню, а також протистояти негативному впливу кризових явищ на економіку.

Таким чином, НБУ, дійсно має обов'язок сприяти фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи. Однією із ознак фінансової стабільності, дійсно, є здатність фінансової системи здійснювати платежі.

Проте, такий обов'язок не відміняє згадані положення частини другої статті 19 Конституції України. Тобто при реалізації своєї компетенції НБУ та будь-який інший суб'єкт владних повноважень зобов'язані діяли виключно у межах закону. Виконуючи обов'язок щодо сприяння фінансовій стабільності банківської системи, НБУ не може вчиняти дії, які закон його не уповноважує, та більше того, забороняє вчиняти.

У свою чергу, особливості реалізації НБУ функцій щодо забезпечення стабільності банківської системи врегульовані статтею 7-1 Закону № 679-XIV. Згідно викладеної норми, Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей.

Наявність ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, а також обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, підтверджується відповідним рішенням Ради з фінансової стабільності, повноваження якої визначаються указом Президента України.

Отже, наведеною нормою, чи будь-якою іншою нормою чинного законодавства України не передбачено повноважень, права НБУ у випадку ліквідації банку самостійно забезпечувати ведення рахунків та обліку коштів клієнтів цього банку, передавати повноваження банку, що ліквідується, щодо ведення рахунків та обліку коштів клієнтів іншим фінансовим установам, здійснювати операції на таких рахунках у будь-який спосіб.

Таким чином, підстави для визнання протиправними та зобов'язання НБУ вчинити оскаржувані дії, відсутні.

Щодо позовних вимог до Фонду та Уповноваженої особи.

Особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осію" (частина друга статті 6 Закону № 2121-III).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно частини першої, пункту 8 частини другої статті 4 Закону №4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку;

Пунктами 2, 3 частини першої статті 30 Закон №4452-VI передбачено, що Фонд здійснює регулювання діяльності банків шляхом: здійснення контролю за виконанням зобов'язань банків у зв'язку з їх участю в системі гарантування вкладів фізичних осіб; виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 35 Закон №4452-VI тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду є працівником Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Отже, наведеними нормами, чи будь-якими іншими нормами чинного законодавства України не передбачено повноважень чи обов'язку Фонду або Уповноваженої особи у випадку ліквідації банку забезпечувати здійснення платежів позивача засобами НБУ чи шляхом призначення уповноваженої НБУ установи (комерційного банку), забезпечувати облік інформації про кошти позивача на рахунку, шляхом передання повноважень з обліку належних позивачу безготівкових коштів від банку, що ліквідується, до іншого банку чи до НБУ.

Щодо позову до Фонду та Уповноваженої особи про забезпечення ведення рахунку позивача, включаючи своєчасне виконання платіжних доручень про перерахування належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" коштів, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 1074 ЦК встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом <…>.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону №4452-VI Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Пунктами 1, 3 частини другої статті 37 Закону №4452-VI передбачено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Згідно пункту 1 частини п'ятої статті 36 Закону №4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Отже, у ході процедури тимчасової адміністрації та подальшої ліквідації банку не здійснюється задоволення вимог кредиторів банку, у тому числі можуть обмежуватися або припинятися здійснення банком будь-яких операцій (у тому числі виконання платіжних доручень) для цілей забезпечення збереження активів банку. Можливість такого обмеження у розпорядженні своїм майном (що є складовою права власності на це майно) передбачена законом (стаття 1074 ЦК та відповідні норми Закону №4452-VI) та обумовлена об'єктивними обставинами неплатоспроможності банку.

Колегія суддів також наголошує на тому, що позивач помилково трактує вимоги чинного законодавства не вважаючи себе кредитором банку.

Згідно пункту 5-4 частини першої статті 2 Закону №4452-VI кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

У зв'язку з неможливістю розпоряджатися своїми коштами, що розміщені на рахунку у ПАТ «Фідобанк» (розпорядження майном, як зазначалося, є складовою права власності), позивач має майнову вимогу до банку здійснити операцію із належними йому коштами, що випливає із його права розпоряджатися своїм майном (у даному випадку щодо переказу коштів), яке на виконання вимог Закону №4452-VI було обмежене.

Таким чином, підстави для визнання протиправними та зобов'язання Фонду та Уповноваженої особи вчинити оскаржувані дії.

Відповідно до частини четвертої статті 47 Закону № 2121-III банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства (частина перша статті 58 Закону № 2121-III)

Частинами другою-третьою статті 5 Закону № 2121-III держава не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями держави, якщо інше не передбачено законом або договором.

Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором.

Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов'язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно частини сьомої статті 3 Закону №4452-VI органи державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень. Взаємодія Фонду з Національним банком України та органами державної влади здійснюється в межах, визначених цим Законом, іншими актами законодавства.

Таким чином, відповідачі як суб'єкти владних повноважень не вправі втручатися у діяльність банків, а НБУ, у свою чергу не вправі втручатися у діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо повноважень у сфері виведення банку з ринку. Винятки у цих правилах можуть бути передбачені чинним законодавством, проте, як зазначалося, такі винятки щодо реалізації оскаржуваних дій відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СОЛЕДАР-СЕРВІС" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 17.12.2018.