Справа № 826/10123/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Ганечко О.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом Казенного підприємства "Кіровгеологія" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 19.05.2017 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість Казенного підприємства "Кіровгеологія".

За результатами перевірки складено акт від 10.10.2018 №500/26-55-12-05, згідно висновків якого встановлено, що позивачем порушено терміни сплати самостійно виманеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість протягом строків, встановлених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (далі - ПК) в розмірі 3 090 853,7 грн.

На підставі висновків акту перевірки, ДПІ у Печерському районі ДФС у м. Києві складено податкове повідомлення-рішення від 31.01.2017 № про нарахування позивачу 199 118,66 грн штрафу за несвоєчасну зобов'язань згідно рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу та податкових декларацій з податку на додану вартість.

Не погоджуючись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги КП "Кіровгеологія" Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 28.04.2017 №9250/6/99-99-11-03-01-25, яким скаргу задоволено частково, а податкове повідомлення-рішення від 31.01.2017 року № скасовано. Державною фіскальною службою України наголошено на тому, що визначення позивачу грошових зобов'язань є правильним, однак питання винесення податкового повідомлення-рішення не віднесено до компетенції податкової інспекції, а належить до повноважень ГУ ДФС у м. Києві.

В подальшому відповідно до акту перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві акт від 10.10.2016 №500/26-55-12-05 та рішення про результати розгляду скарги ДФС України від 28.04.2017 №9250/6/99-99-11-03-01-25 ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.05.2017, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % з податку на додану вартість на загальну суму 199 118 86 грн.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що суми які зазначені в акті перевірки, а також оскаржуваному рішенні не співпадають, а сума зазначена в акті перевірки, а саме 309 085 грн. оскаржується в судовому порядку.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК (у редакції, чинній на час проведення перевірки відповідачем) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Тобто, об'єктом камеральної перевірки за положеннями цієї норми є серед іншого дані Єдиного реєстру податкових накладних. Саме аналізуючи дані цього реєстру у ході проведення камеральної перевірки ГУ ДФС у Волинській області встановило порушення Товариством граничних термінів реєстрації податкових накладних за червень 2015 року, що і стало підставою для накладення штрафу.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних, арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов'язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 120-1, 120-2 ПК.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що предметом камеральної перевірки, навіть у розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, охоплюються питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання. Виявлення контролюючим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку або необхідності витребувати такі в останнього, достатніми є дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

На користь такого висновку свідчить також змістовне уточнення законодавцем правового регулювання цього питання шляхом доповнення з 1 січня 2017 року підпункту 75.1.1 ПК абзацом другим, яким визначено, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Аналогійну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 803/1315/17.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини п'ятої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів додатково наголошує на тому, що неправомірність проведення камеральної перевірки не було заявлено як підставу позову, хоч судом першої інстанції і було надано цим обставинам оцінку.

Щодо обґрунтованості сум, визначених в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 31.1 ст. 31 ПК передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п. 36.1 ст. 31 ПК податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 32 ПК передбачено, що зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки; податкового кредиту.

Зі змісту положень абзацу 1 пункту 100.1, пункту 100.2, абзацу 1 пункту 100.11 статті 100 ПК розстроченням податкового боргу є перенесення рішенням контролюючого органу строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу, яке здійснюється за заявою такого платника податків окремо за кожним податком і збором.

Відповідно до пункту 100.4 статті 100 ПК підставою для розстрочення податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення (пункт 100.6 статті 100 ПК).

Отже, розстрочення (відстрочення) сум грошових зобов'язань та платежів не вважається їх сплатою, а є лише перенесенням (зміною) строків сплати на більш пізній період. Несплачене у строк розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у разі несплати розстрочених (відстрочених) грошових зобов'язань, а також грошових зобов'язань, самостійно визначених платником у податкових деклараціях, протягом встановленого ПК строку, до такого платника застосовуються штрафні санкції у розмірі 10 відсотків суми податкового боргу за умови, якщо такий борг був погашений із затримкою не більше ніж 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з акту перевірки, штраф в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні нарахований позивачу у зв'язку із несплатою у строк, що не перевищує 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати, суми розстроченого (відстроченого) грошового зобов'язання згідно відповідних рішень про розстрочення (відстрочення), а також суми самостійно визначеного позивачем грошового зобов'язання у податкових деклараціях з податку на додану вартість.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що спірний у даній справі штраф не стосується порушення строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 18.11.2018 №01, на яке міститься посилання в акті перевірки. Визначення штрафу у зв'язку із несплатою грошового зобов'язання згідно цього податкового повідомлення-рішення було визнано необґрунтованим у рішенні ГУ ДФС у м. Києві від 13.01.2017 №654/10/26-15-10-01-35.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що суми які зазначені в акті перевірки, а також оскаржуваному рішенні не співпадають, є помилковим.

Поряд із цим, будь-яких мотивів та доказів відносно помилковості висновків податкового органу про несвоєчасну сплату розстроченого (відстроченого) грошового зобов'язання, а також самостійно визначеного позивачем грошового зобов'язання у податкових деклараціях з податку на додану вартість, позивачем наведено не було.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи позивача зводяться виключно до здійснення досудового розслідування обставин реальності господарських операцій позивача з його контрагентами та перебування на розгляді в Окружному адміністративному суді м. Києва справи (№826/9744/15), у якій оскаржуються податкові повідомлення-рішення, винесені податковим органом у зв'язку із його висновком про нереальність згаданих господарських операцій.

Проте, колегія суддів наголошує на тому, що спір у даній справі не стосується своєчасності сплати позивачем грошових зобов'язань на підставі будь-яких податкових повідомлень рішень, у тому числі і тих, які винесені з підстав нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами, які також перевіряються в рамках кримінального провадження.

Спірні правовідносини, як зазначалося, стосуються виключно несвоєчасної сплати розстроченого (відстроченого) грошового зобов'язання, а також самостійно визначеного позивачем грошового зобов'язання. Тобто спірні правовідносини не пов'язані із нереальністю господарських операцій та здійсненням досудового розслідування обставин незаконної конвертації.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя О.М. Ганечко

Повний текст постанови складений 17.12.2018.