Справа № 510/1747/18
Суддя: Гончарова-Парфьонова О. О.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2-а/510/45/18

Справа № 510/1747/18

10.12.2018 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суду Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Міхайліченко В.О.

за участю перекладача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області адміністративну справу за адміністративним позовом Ренійського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_2 (Rob) про примусове видворення за межі України, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про примусове видворення за межі України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 вересня 2018 року співробітниками відділу прикордонної служби «Рені» Ізмаїльського прикордонного загону було виявлено громадянина ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ОСОБА_2, який порушив правила перебування іноземців в Україні.

В Україну відповідач прибув у січні 2018 року поза пунктом пропуску з метою потрапити в одну з країн Євросоюзу. При собі мав паспортний документ BR № 0405926 від 09 березня 2016 року, дійсний до 08 березня 2021 року виданий владою ОСОБА_3 ОСОБА_2.

На даний час громадянин ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, примусово видворити з території України громадянина ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач та його представник у судове засідання зявилися проти задоволення позову заперечували. Відповідач просив суд примусово його не видворяти з території України, оскільки він сам бажає залишитися на території України, у звязку з складною політичною та економічною ситуацією в ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення представника позивача, а також пояснення відповідача та його представника, розглянувши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 18 вересня 2018 року співробітниками відділу прикордонної служби «Рені» Ізмаїльського прикордонного загону було виявлено громадянина ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ОСОБА_2, який порушив правила перебування іноземців в Україні.

В Україну відповідач прибув у січні 2018 року поза пунктом пропуску з метою потрапити в одну з країн Євросоюзу. При собі мав паспортний документ BR № 0405926 від 09 березня 2016 року, дійсний до 08 березня 2021 року виданий владою ОСОБА_3 ОСОБА_2.

29 серпня 2018 року громадянина ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, був притягнутий ГУ ДМС України в м. Києві до адміністративної відповідальності за ст. 203 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Штраф сплачено, що підтверджується квитанцією № 22941696 від 29 серпня 2018 року.

29 серпня 2018 року ГУ ДМС України в м. Києві було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження, або третьої країни та рішення про заборону вїзду в України строком на 3 роки на громадянина ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, до 12 вересня 2018 року іноземець був зобовязаний покинути територію України. Однак останню вимогу відповідачем виконано не було, за спливом вказаного часу відповідач з території України не виїхав. На даний час громадянин ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 21 вересня 2018 року було задоволено адміністративний позов Ренійського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 (Rob) про затримання з метою забезпечення ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина ОСОБА_2 (Rob). Затримано громадянина ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 18 березня 2019 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. До поміщення громадянина ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, - утримувати його у спеціальному приміщенні відділу прикордонної служби Болград Ізмаїльського прикордонного загону. Строк дії рішення в частині затримання іноземця становить шість місяців з дня фактичного затримання , тобто з 18 вересня 2018 року, тобто до 18 березня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в'їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції»(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI визначено, що термін іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI , іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Тобто, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VIЦентральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеного рішення адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI , іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 1 ст. 289 КАС України передбачено, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідач незаконно перетнув кордон України, у нього відсутні необхідні документи, наявність яких передбачена ч.1 ст.9 Закону № 3773-VI для легального перебування на території України (у відповідача наявний лише внутрішній паспортний документ громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2). Зазначені обставини також не дають ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, право здійснити виїзд з території України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України. Постійного місця проживання на території України та законних джерел існування ОСОБА_2 (Rob) не має.

Також встановлено, що відповідач не звертався до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, інших документів, які б давали право на законне перебування на території України немає, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку що вказані обставини в сукупності дають підстав вважати, що відповідач не може самостійно залишити територію України, оскільки він не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості самостійно здійснити виїзд з території України.

На підставі того, що відповідач відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», грубо та свідомо порушив законодавство України, останній не підпадає під захист статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тому суд при розгляді позову про забезпечення примусового видворення за межі території України ОСОБА_2 (Rob), мав всі підстави вважати, що відповідач ухилився від добровільного виїзду з території України, у звязку із чим попередньо з метою забезпечення примусового видворення за межі території України затримав його та помістив до пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що відповідач, порушив встановлені правила перебування іноземців на території України та перебував без дозволу на право перебування на території держави, постійного місця проживання та близьких родичів на території України не має, до органів та підрозділів міграційної служби з заявою і документами необхідними для вирішення питання про продовження строку перебування або про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - не звертався, своїми діями грубо порушив вимоги ст. ст. 9, 16, 23, 26 Закону №3773, суд приходить до висновку про обґрунтованість підстав для прийняття рішення про примусове видворення за межі території України громадянина ОСОБА_2 (Rob).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 11, 14, 18, 72, 73, 90, 94, 99, 241-246, 250, 255, 288, 289, 293, 295, 371 КАС України, -

вирішив:

Адміністративний позов Ренійського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_2 (Rob) про примусове видворення за межі України задовольнити.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_2 (Rob), ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до П'ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова