Справа № 826/17086/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 грудня 2018 року № 826/17086/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»
доНаціонального агентства з питань запобігання корупції
провизнання дій протиправними,
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними дій відповідача щодо витребування у позивача документів і відомостей на підставі запиту від 20.09.2018 р. № 44-01/42197/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2018 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, яка буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача, з огляду на відсутність у останнього повноважень щодо витребування документів у позивача.

Відповідач відзив на позов не подав.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Національне агентство з питань запобігання корупції звернулось до позивача із запитом про надання інформації від 20.09.2018 р. № 44-01/42197/18, яким на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», у зв'язку із здійсненням контролю за своєчасністю подання декларацій працівниками ПАТ «Аграрний фонд», а саме ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, просило надати засвідчені в установленому порядку копії документів, а також відомості про зазначених суб'єктів декларування, а саме:

статут підприємства;

серія, номер паспорту, ким і коли видано, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дату та місце народження, наявні адреси фактичного місця проживання, місця реєстрації, контактні номери телефонів;

особової справи, наказів (розпоряджень) про призначення (переведення) на посаду, посадову інструкцію, розподіл обов'язків;

документи, що підтверджують ознайомлення суб'єкта декларування з вимогами антикорупційного законодавства, зокрема щодо необхідності подання декларацій, повідомлень про суттєві зміни у майновому стані;

табелі обліку робочого часу за 2017-2018 роки;

Також просило надати довідки про суму виплачених на користь запитуваних осіб грошових коштів (вказати дату нарахування та фактично перераховану суму на банківську картку) у 2017-2018 роках.

Не погоджуючись із винесеним запитом, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про запобігання корупції» (далі-Закон) Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно ст. 48 Закону, Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб'єктами декларування, такі види контролю: щодо своєчасності подання; щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Рішенням Національного агентства від 10.02.2017 р. № 56 затверджено Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок).

Розділом ІІ встановлено, що Національне агентство здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі:

1) повідомлень, що надходять від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб публічного права, які у встановленому Національним агентством порядку відповідно до статті 49 Закону перевіряють факт подання декларацій суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали);

2) інформації, що надходить до Національного агентства від осіб, які надають допомогу щодо запобігання і протидії корупції (викривачів), стосовно можливого факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування;

3) інформації, що оприлюднюється у засобах масової інформації, у мережі Інтернет та вказує на можливий факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування;

4) самостійного виявлення Національним агентством факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування відповідно до даних Реєстру;

5) інформації, що надходить до Національного агентства від правоохоронних органів;

6) інформації, що надходить до Національного агентства від громадських об'єднань, їх членів або уповноважених представників.

У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої (их) у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, Національне агентство перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування шляхом пошуку даних у Реєстрі.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому суб'єкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

З викладеного вбачається, що у відповідача відсутнє право витребовувати документи, при проведенні контролю щодо своєчасності подання декларацій, що є частною повної перевірки.

У свою чергу, доказів проведення повної перевірки відповідачем не надано.

Крім того, відповідно до абз. 3 п. 9 розділу ІІІ Порядку, під час здійснення повної перевірки Національне агентство має право вимагати та одержувати лише документи (копії документів) та інформацію щодо відомостей, які відображені суб'єктом декларування у відповідних розділах декларації відповідно до Закону та необхідні для проведення повної перевірки декларації.

Однак, суд звертає увагу, що спірним запитом, відповідач просить надати документи, які виходять за межі відомостей, які відображені суб'єктом декларування у відповідних розділах декларації, зокрема статут позивача, особові справи, табелі робочого часу та ін.

Відтак, враховуючи, що при складанні спірного запиту від 20.09.2018 р. № 44-01/42197/18, відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо витребування у позивача документів і відомостей на підставі вказаного запиту та наявності правових підстав для задоволення позову.

Судом також приймаються до уваги посилання позивача на те, що декларації зобов'язані подавати посадові особи юридичних осіб публічного права, а позивач є юридичною особою приватного права.

Так, суб'єктами декларування, зокрема є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку (пп. «а» п.2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції»).

Закон України «Про запобігання корупції» визначає, що декларації зобов'язані подавати посадові особи юридичних осіб публічного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 2, ч. З ст. 167 Цивільного кодексу України держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 84 Цивільного кодексу України товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм Цивільного кодексу України випливає, що юридичні особи приватного права:

1) створюється на підставі установчих документів;

2) порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права визначається Цивільним кодексом України;

3) можуть створюватися державою як підприємницьке товариство;

4) є господарськими товариствами, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку;

5) держава бере участь у таких юридичних особах як учасник.

Юридичні особи публічного права:

1) створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування;

2) порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом;

3) може створюватися державою як державне підприємство, навчальний заклад тощо, у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Також основною відмінністю юридичних осіб публічного права та приватного права є те, що перші створюються для задоволення публічного інтересу, встановлення певної державної монополії у відповідному сегменті ринку. В той час, як для другої є притаманним задоволення приватного інтересу та отримання прибутку від здійснення господарської діяльності.

Так, відповідно до ч. З ст. 167 Цивільного кодексу України та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2013 № 364 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» було утворено ПАТ «Аграрний фонд».

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 698 «Про затвердження Статуту публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» було затверджено статут Товариства.

Відповідно до положень Статуту, ПАТ «Аграрний фонд» є юридичною особою та набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації. Товариство має у власності відокремлене майно (в тому числі нерухоме), може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, у тому числі укладати угоди (договори, контракти), вчиняти інші правочини. Товариство провадить свою діяльність на комерційній основі і володіє, користується та розпоряджається належним йому майном.

Пунктом 17 Статуту визначено, що метою діяльності Товариства є створення сприятливих умов для розвитку сільського господарства, функціонування ринку сільськогосподарської продукції, підтримки вітчизняного сільськогосподарського товаровиробника, а також одержання прибутку від провадження господарської діяльності відповідно до законодавства.

Позивач посилається, що є юридичною особою приватного права з огляду на те, що підприємство створене державою як підприємницьке товариство на підставі ч. З ст. 167 Цивільного кодексу України; правову основу створення та діяльності складають норми Цивільного кодексу України; провадить свою діяльність на комерційній основі; метою діяльності є одержання прибутку від здійснення господарської діяльності; держава бере участь в Товаристві виключно як акціонер, який отримує відповідні дивіденди.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а надані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м.Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) задовольнити.

Визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції щодо витребування у Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» документів і відомостей на підставі запиту від 20.09.2018 р. № 44-01/42197/18.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м.Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) судові витрати в сумі 1 762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції (01103, м. Київ, бул. Дружби Народів, 28, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко