Справа № 0640/4236/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4236/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

10 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :
в серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду другої групи з 16.10.2015 відповідно до ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, з врахуванням встановлених судом (справа №279/4435/16-а) обставин стосовно того, що ОСОБА_1 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 16 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи у розмірі 200-кратпого прожиткового мінімуму (на момент виникнення права на виплату), встановленого законом для працездатних осіб.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим, позивач просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без участі апелянта.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1. ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких учиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Частиною 1.ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1. ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2. статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення Міністерства оборони України № 42 від 21 квітня 2017 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

У позовній заяві позивач вказує, що про існування оскаржуваного документа дізнався у травні 2017 року (а.с. 6).

Однак, до суду ОСОБА_1 звернувся у серпні 2018 року, тобто з пропуском встановленого КАС України строком.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку звернення до суду представник позивача (Никоненко Т.М.) зазначає, що після отримання протоколу з усіма наявними документами позивач передав законному представнику ОСОБА_2 для подальшого юридичного супроводження справи. Однак у червні 2018 року виявилось, що представником було виявлено халатність та грубу службову недбалість, у зв`язку з чим позовна заява в інтересах ОСОБА_1 подана так і не була, про що представник ОСОБА_2 інформацію приховав. Вказує, що 04.06.2018 була винесена догана ОСОБА_2 . Документи по справі передані новому представнику ОСОБА_3 (а.с. 48)

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем до клопотання додано копію довіреності ОСОБА_1 від 21 липня 2016 року (термін дії до 25 липня 2017 року) відповідно до якої позивач уповноважує ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 бути його представниками, зокрема, у судових органах.

Наказ про оголошення догани ОСОБА_2 датовано 04 червня 2018 року.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду у встановлений КАС України строк, оскільки право на представлення його інтересів мали й інші вказані в довіреності від 21.07.2016 представники. При цьому, позивач також міг самостійно звернутися до суду з відповідним позовом.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції помилково зробив висновок, що представляти інтереси позивача могли і інші особи, вказані в довіреності, колегія суддів не приймає до уваги. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, термін дії вищезазначеної довіреності до 25.07.2017 р. Натомість рішення Міністерства оборони України, яке оскаржує позивач, від 21 квітня 2017 року. Тобто, інші представники, зазначені в довіреності не були позбавлені можливості звернутися до суду з вказаним позовом.

Судова колегія зазначає, що незнання чи небажання бути обізнаним у бездіяльності одного із довірених осіб не позбавляє позивача обов`язку вчасно звернутись до суду за захистом своїх прав та не є підставою для визнання судом пропуску строку звернення до суду поважним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з вказаним позовом.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 грудня 2018 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Совгира Д. І.