Справа № 758/7663/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2018 року

Київ

справа №758/7663/16-а

адміністративне провадження №К/9901/29589/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кравчука В.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року (головуючий суддя - Декаленко В. С.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року (головуючий суддя - Бужак Н. П., судді: Костюк Л.О., Межевич М.В.)

у справі № 758/7663/16-а за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - Управління ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови поновити йому виплату раніше призначеної пенсії неправомірними та зобов'язати поновити виплату пенсії з 7 жовтня 2009 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на даний час проживає за кордоном. До виїзду за кордон у 1987 році йому призначено пенсію за Списком № 1, яку отримував у Шевченківському районному відділі соціального забезпечення міста Києва. У зв'язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до статті 51 цього Закону йому було припинено виплату пенсії як пенсіонеру, який проживає за кордоном. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року зазначена норма Закону була визнана неконституційною, а тому з дати прийняття рішення йому повинна була бути відновлена виплата пенсії. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1055 Управління пенсійного фонду України в Оболонському, Печерському, Подільському та Шевченківському районах міста Києва об'єднані в Центральне об'єднане управління пенсійного фонду України, а тому вважає, що питання про виплату його пенсії підвідомче відповідачу. 21 квітня 2016 року його представник звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про поновлення виплати його пенсії, однак листом від 24 травня 2016 року його повідомлено про відсутність в архівних книгах Шевченківського відділу обслуговування громадян його пенсійної справи та повідомив, що остання його адреса реєстрації належить до Подільського відділу обслуговування громадян. Вважає таку відмову протиправною, звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21 червня 2016 року позовні вимоги про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії за період з 7 жовтня 2009 року по 11 червня 2016 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити ОСОБА_2 раніше призначену пенсію. Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виплату раніше призначеної пенсії, починаючи з 12 червня 2016 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, представник позивача подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що поновлення виплати пенсії має відбуватися з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких позивачу було припинено виплату пенсії, тобто з 7 жовтня 2009 року. Що ж стосується строків звернення до суду, то вони встановлені саме для подання позову і не можуть бути направлені на обмеження виплат, у зв'язку з чим, з посиланням на статтю 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та судову практику, просить поновити виплату пенсії з 7 жовтня 2009 року. Також зазначив, що згідно статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи позов суди виходили з того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, перебуває на консульському обліку в США міста Чікаго, термін дії паспорту громадянина України подовжено до 6 липня 2019 року.

13 серпня 1987 року Шевченківським районним відділом соціального забезпечення міста Києва позивачу призначено пенсію відповідно до Списку №1, оскільки на час призначення мешкав за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відносилось до Шевченківського району міста Києва, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_1. З 1 січня 1991 року пенсію продовжено за віком пожиттєво.

В подальшому ОСОБА_2 виїхав з України на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, у зв'язку з чим йому було припинено виплату пенсії на підставі статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

21 квітня 2016 року представник позивача звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про поновлення виплати пенсії позивачу з посиланням на те, що згідно з рішенням Конституційного суду України положення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою передбачалося припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання, визнано неконституційним.

Листом від 24 травня 2016 року №5248105 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило представника позивача про те, що пенсійна справа ОСОБА_2 в архівних книгах не значиться. При цьому повідомило, що згідно заяви ОСОБА_2 до виїзду за кордон його адреса проживання відносилась до Подільського відділу

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність даних про результат розгляду заяви ОСОБА_2 по суті та позицію відповідача щодо можливості чи неможливості поновлення виплати пенсії позивачу, а в разі відмови поновити виплату пенсії, - про причини такої відмови, свідчить про передчасність заявлених позивачем вимог.

Апеляційний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції виходив з того, що відсутність в архіві пенсійної справи ніяким чином не впливає на право позивача щодо поновлення раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена, тому дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії. Щодо відсутності самої пенсійної справи на ім'я позивача, то остання має бути відновлена відповідно до вимог чинного законодавства України у зв'язку з її втратою чи знищенням. Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу за поданою ним заявою поновити раніше призначену відповідно до чинного законодавства пенсію, виплата якої була припинена, є всі правові підстави для прийняття рішення про зобов'язання відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії, починаючи з 12 червня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 у редакції від 7 липня 2014 року №13-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

Як встановлено апеляційним судом, пенсія позивачу призначена Шевченківським районним відділом соціального забезпечення міста Києва, оскільки на час призначення позивач мешкав у АДРЕСА_1, що територіально відносилось до Шевченківського району міста Києва.

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у міста Києві державної адміністрації від 10 березня 2017 року, пенсійна справа ОСОБА_2 в архівних книгах управління не значиться.

Згідно з інформацією в листі Управління праці та соціального захисту Подільського району міста Києва від 6 лютого 2017 року відповідно до змісту статей 685, 695 наказу Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20 липня 1998 року №41 «Про затвердження переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств. Установ та організацій із зазначенням строків зберігання документів» пенсійні справи зберігалися 5 років після закінчення виплат.

На підставі пункту 57 акту «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» від 22 квітня 2011 року, пенсійні справи пенсіонерів за 1960-1997 роки були знищені.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 16 грудня 2015 року № 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України». Відповідно до цієї постанови реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом їх злиття та/або перейменування.

Десять районних управлінь Пенсійного фонду України в місті Києві реорганізовано в три об'єднаних управління:

- Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві утворене шляхом злиття трьох управлінь: в Голосіївському, Святошинському та Солом'янському районах міста Києва;

- Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві утворене з трьох управлінь: в Дарницькому, Деснянському та Дніпровському районах міста Києва;

- Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві утворене з чотирьох управлінь: в Оболонському, Печерському, Подільському та Шевченківському районах міста Києва.

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що оскільки на даний час створено Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві, саме цей орган є повноважним для вирішення питання поновлення виплату раніше призначеної пенсії.

Разом з тим, відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено що, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14 грудня 2000 року закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком апеляційної інстанції, що з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких позивачу було припинено виплату пенсії, у нього виникло право на відновлення виплати пенсії за віком, а тому відмова відповідача поновити позивачу раніше призначену пенсію є протиправною.

Зважаючи на те, що позовну заяву в частині вимог за період з 7 жовтня 2009 року по 11 червня 2016 року ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21 червня 2016 року було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, встановленого статтею 99 КАС України, апеляційний суд обґрунтовано поклав на відповідача обов'язок поновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії з 12 червня 2016 року.

Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що встановлений статтею 99 КАС України строк не застосовується до спірних правовідносин, з огляду на положення статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, оскільки за змістом наведених норм, строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

Вимоги касаційної скарги про поновлення виплати пенсії з 7 жовтня 2009 року, тобто без обмеження її виплати строком звернення до суду, встановленого положенням статті 99 КАС України є безпідставними, оскільки ухвала Подільського районного суду міста Києва від 21 червня 2016 року про залишення частини позовних вимог без розгляду в апеляційному порядку не оскаржувалась, а тому колегія суддів не має повноважень для її перегляду та надання будь-якої оцінки.

З огляду на наведене, апеляційний суд обґрунтовано поклав на Управління ПФУ обов'язок призначити позивачу пенсію та правильно встановив дату з якої необхідно її призначити.

Разом з тим, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки на час розгляду справи права позивача в частині перерахунку та індексації пенсії, відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не були порушені. Однак, апеляційний суд вказавши про часткове задоволення позову, помилково не вказав в резолютивній частині рішення про відмову в задоволенні іншої частини позовних вимог, а в мотивувальній частині - про підстави такої відмови.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Частиною четвертою наведеної норми передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведе, колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову апеляційного суду, доповнивши її мотивувальну частину підставами для відмови в задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та індексації пенсії, відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,

а резолютивну частину новим абзацом.

Що стосується вимог касаційної скарги про скасування постанови Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Між тим, ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року (№К/800/13625/17) відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у цій справі скасовано в результаті його перегляду в апеляційному порядку, то, відповідно підстави для його перегляду Верховним Судом як судом касаційної інстанції в адміністративних справах у порядку, визначеному главою 2 розділу ІІІ чинної редакції КАС України відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року у цій справі відкрите помилково, а тому згідно з частиною другою статті 339 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року), підлягає закриттю.

Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року у справі № 758/7663/16-а, як помилково відкрите ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року змінити.

Доповнити резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року після абзацу четвертого новим абзацом:

«В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

Відповідно абзац п'ятий резолютивної частини постанови суду вважати шостим абзацом.

В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

В.М. Кравчук

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду