Справа № 826/6269/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6269/17 Головуючий у 1 інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, що полягає у незабезпеченні своєчасного автоматичного збільшення суми, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЕМ ГРУП» () має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами податкової перевірки бюджетного відшкодування ПДВ за вересень-жовтень 2016 року;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України вчинити дії - збільшити у системі електронного адміністрування ПДВ суму, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЕМ ГРУП» () має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину суми ПДВ у загальному розмірі 45 830 494 грн, що включена до податкового кредиту, за результатами податкової перевірки бюджетного відшкодування ПДВ за вересень-жовтень 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, що полягає у незабезпеченні своєчасного автоматичного збільшення суми, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЕМ ГРУП» () має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами податкової перевірки бюджетного відшкодування ПДВ за вересень-жовтень 2016 року. Зобов'язано Державну фіскальну службу України вчинити дії - збільшити у системі електронного адміністрування ПДВ суму, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЕМ ГРУП» () має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину суми ПДВ у загальному розмірі 45 830 494 грн, що включена до податкового кредиту, за результатами податкової перевірки бюджетного відшкодування ПДВ за вересень-жовтень 2016 року.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державна фіскальна служба України звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на неузгодженість податкових зобов'язань та на вимоги підпункту 4 пункту 34 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, щодо обнуління показників в СЕА ПДВ.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «АТЕМ ГРУП» зареєстровано 14.07.2016 року в Дніпровській районній державній адміністрації у місті Києві, свідоцтво про державну реєстрацію від 14.07.2016 року №0024570. На податковий облік в органах державної податкової служби взято 14.06.2016 року за №83.

Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЕМ ГРУП» подано податкові декларацій з податку на додану вартість за вересень 2016 року (з урахуванням уточнюючого розрахунку) та за жовтень 2016 року, відповідно до яких позивачем заявлено до відшкодування на банківський рахунок суми від'ємного значення у розмірі 17 434 019 грн та 48 190 000 грн. за вересень і жовтень 2016 року.

Відповідно до акту перевірки №13/26-15-14-04-01/40657853 за результатами документальної позапланової податкової перевірки позивача за період вересня-жовтня 2016 року ГУ ДФС у м. Києві 07.02.2017 року підтверджено правомірність бюджетного відшкодування за вересень 2016 року у сумі 8 913 940 грн, за жовтень 2016 року 10 870 085 грн. І іншій частині перевіркою встановлено порушення п. 198.6 ст.198, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та винесено податкове повідомлення-рішення № від 07.02.2017 року, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за вересень 2016 року у сумі 8 520 079 грн, за жовтень 2016 року - 37 310 415 грн., за загальну суму 45 830 494 грн.

За результатами перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 07.02.2017 року №, яким виявлено відсутність права позивача на отримання бюджетного відшкодування за вересень, жовтень 2016 року та відсутність права на врахування такої суми від'ємного значення при наданні бюджетного відшкодування з ПДВ у загальному розмірі 45 830 494 грн.

Позивач вважає, що зменшення за результатами податкової перевірки суми бюджетного відшкодування, контролюючий орган повинен був збільшити суму, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних суму 45 830 494 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідачів в частині не збільшення реєстраційної суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування у загальному розмірі 45 830 494 грн, позивач звернувся до суду за захистом свої законних прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. №71-VIII, яким запроваджено нові правила функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. № 569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» (далі - Порядок № 569).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 569, система електронного адміністрування податку запроваджується поетапно: на перехідний період (до 1 липня 2015 року або іншої дати, визначеної окремим рішенням Верховної Ради України про скорочення такого періоду) - у тестовому режимі; із зазначеної дати - на постійній основі.

Відповідно до пункту 35 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, період з 1 лютого 2015 року до 1 липня 2015 року є перехідним періодом, протягом якого реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється без обмеження сумою податку, обчисленою за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 Порядку № 569, рахунок у системі електронного адміністрування податку (далі - електронний рахунок) - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка у сумі, необхідній для досягнення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань. Кошти з такого рахунка підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок.

Відповідно до п. 200.1.3 статті 200.1 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла до 29 липня 2015 року), платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою, яка зазначена у цій статті.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «АТЕМ ГРУП» подано податкові декларації з податку на додану вартість за вересень 2016 року (з урахуванням уточнюючого розрахунку) та за жовтень 2016 року, відповідно до яких позивачем заявлено до відшкодування на банківський рахунок суми від'ємного значення у розмірі 17 434 019 грн та 48 190 000 грн. за вересень і жовтень 2016 року.

В акті перевірки №13/26-15-14-04-01/40657853 вказано на порушення п. 198.6 ст.198, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та винесено податкове повідомлення-рішення № від 07.02.2017 року, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за вересень 2016 року у сумі 8 520 079 грн, за жовтень 2016 року - 37 310 415 грн., за загальну суму 45 830 494 грн.

Разом з тим, у рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2018 року по справі № 826/13334/17 встановлено, що ТОВ «Атем Груп» на підставі пп. «в» п. 200.4 ст. 200 ПК України зарахувало нараховані, однак несплачені за звітні періоди вересень і жовтень 2016 року суми податку 8 520 079 грн. та 37 310 415 грн. до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду). При цьому, такі суми податку на додану власність були сплачені позивачем на користь своїх постачальників в період до 18.11.2016 (в тому числі постачальнику ТОВ «РМ-Інвест», індивідуальний податковий номер - 58).

На підтвердження наведених обставин, позивачем до матеріалів справи були подані засвідчені ПАТ «ПроКредит Банк» виписки по розрахунковому рахунку ТОВ «Атем Груп» за періоди з 01.09.2016 р. по 18.11.2016 р. в розрізі по контрагентах-постачальниках позивача, вказаних у додатках Д3 до податкових декларацій з податку на додану вартість за звітні періоди вересень і жовтень 2016 року. Достовірність і легітимність таких наданих позивачем банківських виписок представником відповідача у судовому засіданні 09.07.2018 р. спростована не була та заперечень щодо залучення судом таких документів до матеріалів справи, як належного доказу факту оплати ТОВ «Атем Груп» постачальникам товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість, що були заявлені до бюджетного відшкодування за звітні періоди вересень і жовтень 2016 року в ході судового засідання не висловлено.

Суд встановив, що за змістом акта перевірки від 20.01.2017 р. №13/26-15-14-04-01-40657863 реальність самих господарських операцій ТОВ «Атем Груп» з постачальниками товарів (робіт, послуг), за наслідками яких було сформовано податковий кредит та відповідні суми від'ємного значення податку на додану вартість, контролюючим органом під сумнів не ставилась та факту відсутності оформлених належним чином відповідних податкових накладних встановлено не було.

Вказані висновки податковим органом не спростовано.

Також, з матеріалів справи вбачається, що листом від 28.02.2017 р. № 280217/1 позивач звернувся до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві з приводу коригування сум реєстраційних лімітів на спеціальному рахунку.

Крім того, листом від 23.03.2017 р. № 6078/10/26/15-14-04- 01-15 ГУ ДФС у місті Києві повідомлено позивача, що : «Згідно діючої на сьогодні системи електронного адміністрування ПДВ (далі - система), під час відображення інформації щодо заявлених сум ПДВ до бюджетного відшкодування, за даними поданої декларації з податку на додану вартість, сума на яку платник мас право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в системі зменшується, в той же час проведення операції з відновлення відповідних сум, за результатами перевірок в системі знаходиться в стадії розробки», а також рекомендовано звернутись до Міністерстві фінансів України.

В силу п.2001.1 ст. 2001 Податкового кодексу України, система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 2001.3 статті 2001 цього Кодексу.

Згідно пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України (в редакції до 29.07.2015) платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (SНакл), обчислену за такою формулою: SНакл = SНаклОтр + SМитн + SПопРах - SНаклВид - SВідшкод - SПеревищ, де:

SНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, податковими накладними, складеними платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;

SМитн - загальна сума податку, сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України;

SПопРах - загальна сума поповнення рахунку в системі електронного адміністрування податку з поточного рахунку платника;

SНаклВид - загальна сума податку за виданими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;

SВідшкод - загальна сума податку, заявлена платником до бюджетного відшкодування з урахуванням сум коригувань, проведених за результатами перевірок;

SПеревищ - загальна сума перевищення податкових зобов'язань, зазначених платником у поданих податкових деклараціях з урахуванням поданих уточнюючих розрахунків до них, над сумою податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Аналогічна норма міститься у п.9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 (надалі у тексті - Порядок).

З наведеного слудує, що ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі відповідно до п. 13 Порядку.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що зважаючи на лист Головного управління ДФС у м. Києві 23.03.2017 № 6078/10/26/15-14-04- 01-15, відповідачем дійсно допущено протиправну бездіяльність - не забезпечено своєчасне автоматичне збільшення суми, на яку Позивач має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами податкової перевірки бюджетного відшкодування ПДВ за вересень-жовтень 2016.

Щодо посилання апелянта в апеляційній скарзі на вимоги підпункту 4 пункту 34 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, щодо обнуління показників в СЕА ПДВ, колегія суддів зауважує, що у період введення електронного адміністрування ПДВ (липень 2015 року) позивач не декларував від'ємне значення. З матеріалів справи вбачається, що Товариство зареєстровано 14.07.2016 року.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 07.02.2017 р. № оскаржив вказане рішення до суду, однак, в подальшому Товариство відкликало відповідний позов, про що зазначено в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2017 р. у справі №826/6268/17 про повернення позовної заяви (текст ухвали суду розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Отже, доводи контролюючого органу про неузгодженість спірних сум не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що, всупереч вищенаведених вимог законодавства, податковим органом не забезпечено відображення у системі електронного адміністрування ПДВ заявлених позивачем в уточнюючих розрахунках відомостей.

Внаслідок вказаної вище неправомірної бездіяльності податкового органу щодо виконання покладених на нього функцій, як адміністратора системи електронного адміністрування ПДВ, позивач, яким виконано всі умови, додержання яких вимагається для реалізації права на збільшення реєстраційної суми позбавлений права використати від'ємне значення з податку на додану вартість у сумі 45 830 494,00 грн., сформованого за звітні періоди вересень і жовтень 2016 року шляхом реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних без здійснення поповнення електронного рахунку Позивача з поточного банківського рахунку та/або може бути зобов'язаний нести додаткові та необґрунтовані витрати по сплаті податку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач, не забезпечивши своєчасне відображення зазначених показників уточнюючих розрахунків у системі електронного адміністрування ПДВ, разом з тим фактично допустив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», а саме, права на мирне володіння своїм майном. Так відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Практика Європейського суду з прав людини свідчить на користь висновку, що в контексті податкових спорів позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит чи бюджетне відшкодування ПДВ обмежень, що не ґрунтуються на вимогах закону у праві вільно розпоряджатись накопиченим за наслідками розрахунків з бюджетом від'ємним значенням з податку на додану вартість) розглядається як позбавлення власності: «…Мирне володіння [майном] означає, що порушення принципу, встановленого у першому реченні [статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод], може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976))».

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини, даючи правову оцінку обраному позивачами способу захисту, вказує на те, що насамперед значення має його ефективність із точки зору статті 13 Конвенції. Так, ефективний спосіб правового захисту повинен забезпечувати поновлення порушеного права та отримання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до зміни обсягу прав і забезпечення їх примусової реалізації, не відповідають вказаній міжнародній нормі. Згідно висновку Європейського суду з прав людини, викладеному у пункті 75 Рішення від 05.04.2005р. по справі «Афанасьєв проти України» (Заява № 38722/02), «…стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці…».

Таким чином, в межах цієї справи належним способом захисту прав та інтересів позивача є саме визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання відповідача збільшити у системі електронного адміністрування ПДВ суму, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЕМ ГРУП» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину суми ПДВ у загальному розмірі 45 830 494 грн, що включена до податкового кредиту, за результатами податкової перевірки бюджетного відшкодування ПДВ за вересень-жовтень 2016 року.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 17.12.2018 року