Справа № 819/826/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1923/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Коваль Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі за його позовом до управління Держпраці у Тернопільській області про скасування постанови,

суддя у І інстанції Мірінович У.А.,

час ухвалення рішення 15 год. 08 хв.,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 20 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Тернопільській області (далі - Управління) № ТР444/40/АВ/ІП-ФС від 3 квітня 2018 року, якою на нього накладено штраф у розмірі 3723 грн. на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 819/826/18 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач виніс оскаржену постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і вимоги позивача є безпідставними.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ним було письмово повідомлено працівників щодо заробітної плати у формі листів, що розроблені відповідно до Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Обов'язку проставлення підпису працівником у відомості про нарахування заробітної плати не визначено законодавством. Вважає, що факт відсутності підпису у такій відомості не може слугувати доказом порушення вимог статті 115 КЗпП та статті 24 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95), оскільки оплата за виконану роботу найманим працівникам проводиться регулярно, про що свідчать повідомлення працівників про нараховану заробітну плату за лютий 2018 із підписами, звіт про суми нарахованої заробітної плати за другий місяць 2018 року, що подавався до територіального фіскального органу та показанням свідків-працівників.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції невірно застосовано частину 6 статті 78 КАС України та не враховано, що Тернопільським міськрайонним судом постанова якого набрала законної сили, встановлено відсутність зі сторони ФОП ОСОБА_3 дій щодо невиплати заробітної плати у лютому 2018 року з огляду на непідтвердження даного правопорушення стороною, що складала протокол.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, у період 15-16 березня 2018 року Управлінням було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 за місцем здійснення ним діяльності по АДРЕСА_1, результати якого оформлено актом № ТР444/40/АВ від 16 березня 2018 року, який підписаний позивачем без зауважень.

Під час контрольного заходу виявлено, що у позивача відсутні бухгалтерські документи (видаткові касові ордери, відомості на виплату грошей), що підтверджували б виплату найманим працівникам заробітної плати у лютому місяці 2018 року, оскільки у відомості нарахування заробітної плати найманим працівникам за лютий місяць 2018 року відсутні підписи працівників про отримання авансу та зарплати. З огляду на це відповідачем зроблено висновок про непідтвердження ФОП ОСОБА_2 факту виплати заробітної плати працівникам у лютому 2018 року.

За наслідками інспекційного відвідування відповідач у присутності представника позивача виніс оскаржувану постанову № ТР444/40/АВ/ІП-ФС від 3 квітня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 3723 грн. на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП.

Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП та частини 1 статті 24 Закону № 108/95 заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як свідчать матеріали справи, під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 не надав відповідачу бухгалтерських документів на підтвердження факту виплати восьми найманим працівникам заробітної плати у лютому місяці 2018 року, оскільки у відомості нарахування заробітної плати найманим працівникам за лютий місяць 2018 року були відсутні відповідні підписи його працівників. (а.с. 51).

При цьому суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за лютий 2018 не можна вважати належним та допустимим доказом на підтвердження факту виплати найманим працівникам заробітної плати у лютому 2018 року, так як цей документ лише може свідчити про нарахувань відповідачем такої, як і «Повідомлення працівника загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат: розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати» за лютий 2018 року.

Одночасно суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у оцінці показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та додатково акцентує увагу на тому, що такі показання з огляду на приписи частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки не можуть підміняти собою відповідних бухгалтерських документів.

Окрім того, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції було надано правильну оцінку постанові Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2018 року з урахуванням приписів частини 6 і 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вказаним судовим рішенням не було встановлено факту виплати ФОП ОСОБА_2 заробітної плати працівникам у лютому 2018 року. Також слід наголосити, що оспорюваною у рамках даної справи постановою Управління позивача було притягнено до відповідальності не як фізичку особу, а як фізичну особу-підприємця, який у спірних правовідносинах прирівнюється до юридичної особи.

Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач допустив порушення вимог частин 1 та 2 статті 115 КЗпП та частини 1 статті 24 Закону № 108/95 щодо виплати заробітної плати найманим працівникам у лютому 2018 року.

Згідно із приписами частини другої статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати, яка на час виникнення спірних правовідносин становила 3723 грн., що не заперечується учасниками справи.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 819/826/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 13 грудня 2018 року.