Справа № 820/2972/18
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2972/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Макаренко Я.М. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 по справі № 820/2972/18, суддя Шляхова О.М., м. Харків

за позовом ОСОБА_1

до Харківського обласного військового комісаріату

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського обласного військового комісаріату, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського обласного військового комісаріату щодо направлення запитів, отримання інформації у відповідних органів влади України та у відповідних органів влади Російської Федерації про види нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш.) та щодо надання отриманої зазначеної інформації ОСОБА_1;

- зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат: здійснити запит на отримання у відповідних органів влади України та у відповідних органів влади Російської Федерації копій документів з інформацією про види нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш.) та надати ОСОБА_1 копії документів з інформацією про види нарахованого йому грошового забезпечення за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 по справі №820/2972/18 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського обласного військового комісаріату щодо ненаправлення запитів для отримання інформації для надання обґрунтованої відповіді ОСОБА_1.

Зобов'язано Харківський обласний військового комісаріат з урахуванням висновків суду по справі повторно розглянути адвокатський запит від 27.02.2018 року та надати обґрунтовану відповідь із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та в частині зобов'язання відповідача з урахуванням висновків суду по справі повторно розглянути адвокатський запит від 27.02.2018 року та надати обґрунтовану відповідь із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ч. 2 ст. 5 та п. 6 ч. 4 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства. Просить оскаржуване рішення скасувати в частині зобов'язання відповідача з урахуванням висновків суду по справі повторно розглянути адвокатський запит від 27.02.2018 року та надати обґрунтовану відповідь із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення та в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що представник позивача ОСОБА_2 27.02.2018 р., діючи на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 06.02.2018 р. № 99, довіреності, виданої позивачем (а.с. 8), звернулася з адвокатським запитом (а.с. 6) до відповідача стосовно: 1) надання інформації (довідки) про види нарахованого грошового забезпечення позивача за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш); 2) надання повідомлення чи звертався відповідач до інших органів приводу отримання інформації (довідки) про види нарахованого грошового забезпечення позивача за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш.) з наданням копій відповідних документів.

16.03.2018 року відповідачем на зазначений запит листом № 699/ВСЗ надана відповідь ОСОБА_1 (зворот а.с. 6), якою зазначено, що громадянин ОСОБА_1 в Харківському обласному військовому комісаріаті військову службу не проходив, на фінансовому забезпеченні не знаходився, у зв'язку з чим відомості про його грошове забезпечення в Харківському обласному військовому комісаріаті відсутні.

Також повідомлено, що соціальний захист колишніх військовослужбовців здійснюється через районні (міські) військові комісаріати за місцем мешкання.

З питання щодо отримання інформації про розмір грошового забезпечення позивачу запропоновано звернутись із запитом до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (Росія, 142100, м. Подольськ, Московської області, вул. Кірова, 74), та до Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України (02093, м. Київ. вул. Бориспільська, б. 16) особисто, або звернутись до районного військового комісаріату за місцем мешкання для отримання допомоги у складанні необхідних запитів.

Водночас повідомлено, що термін зберігання відомостей про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям офіцерського складу складає 25 років. Термін зберігання документації про виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.1979 р. по 31.12.1981 р., який складає більш 39 років, закінчився.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача та необґрунтованою відповіддю на його запит, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності відповідача щодо ненаправлення запитів для отримання інформації для надання обґрунтованої відповіді позивачу та необґрунтованої відповіді да запит позивача.

Відмовляючи в іншій частині позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити запит на отримання у відповідних органів влади України та у відповідних органів влади Російської Федерації копій документів з інформацією про види нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш.) та надати позивачу копії документів з інформацією про види нарахованого йому грошового забезпечення за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш) є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходять за межи завдань адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в позові з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Діяльність військових комісаріатів регулюється нормами, зазначеними у Постанові Кабінету Міністрів України від 03 червня 2013 р. №389, якою затверджено Положення про військові комісаріати (далі - Положення № 389). Відповідно до п. 1 Положення про військові комісаріати, військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов'язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.

Згідно з пунктом 2 Положення № 389 військові комісаріати у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міноборони, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, іншими правовими актами, а також цим Положенням.

Покладення на військові комісаріати завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

У відповідності до п. 9 Положення № 389 унормований перелік завдань, покладених на військові комісаріати. Військові комісаріати відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов'язаних, у тому числі резервістів, а також облік громадян, які брали участь у бойових діях, та осіб, які стали інвалідами під час проходження військової служби; здійснюють контроль за проведенням на підприємствах роботи з ведення військового обліку військовозобов'язаних, у тому числі резервістів, а також призовників та бронювання військовозобов'язаних на період мобілізації та на воєнний час; забезпечують згідно із законодавством соціальний і правовий захист військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на збори, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів та членів їх сімей; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції військових комісаріатів, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; ведуть облік осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах в запас або у відставку (далі - особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; виконують інші функції відповідно до законодавства.

Згідно пункту 10 Положення № 389, обласні військові комісаріати, зокрема, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: керують підпорядкованими військовими комісаріатами; співпрацюють з територіальними органами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади з питань надання соціальних послуг, що встановлені законодавством, особам, звільненим з військової служби, та членам їх сімей; забезпечують здійснення передбачених законодавством виплат особам офіцерського складу Збройних Сил та іншим особам, які звільнені з військової служби і не мають права на пенсію; забезпечують оформлення та подання документів органам Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсій особам, звільненим з військової служби, і членам їх сімей відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також у передбачених законодавством випадках виплату грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, і сім'ям загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил.

У відповідності до п. 11 Положення № 389, районні, об'єднані районні, міські, об'єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема: здійснюють приписку допризовників до призовних дільниць; сприяють особам, звільненим з військової служби, і членам сімей померлих військовослужбовців у своєчасному огляді в медико-соціальних експертних комісіях, якщо їх право на пенсію, допомогу або пільги пов'язане з встановленням інвалідності; готують документи, необхідні для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців Збройних Сил, а також військовозобов'язаних і резервістів, призваних на збори; видають в установленому порядку особам, які перебувають у запасі або відставці, посвідчення та інші документи на передбачені законодавством пільги;

З матеріалів справи встановлено, що за результатами розгляду адвокатського запиту (звернення) відповідачем було надано відповідь у вигляді листа № 699/ВСЗ від 16.03.2018 року, який у даному конкретному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень про відмову у наданні відповіді. Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушене бездіяльністю відповідача право позивача підлягає захисту у спосіб визнання бездіяльності протиправною та обтяження відповідача обов'язком надання обґрунтованої відповіді на адвокатський запит від 27.02.2018 року, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи за межі позовних вимог, вибрав ефективний спосіб захисту прав позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

У відповідності до вимог п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі" суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд звертає увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України. Крім того, покладення на військові комісаріати завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Повноваження відповідача щодо надання відповіді на звернення (запити) є дискреційними повноваженнями цього органу виконавчої влади, а завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити запит на отримання у відповідних органів влади України та у відповідних органів влади Російської Федерації копій документів з інформацією про види нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш.) та надати позивачу копії документів з інформацією про види нарахованого йому грошового забезпечення за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш) є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем було долучено до матеріалів справи анкету-запит Харківського обласного військового комісаріату від 31.07.2018 р. №2257/ВСЗ, лист Харківського обласного військового комісаріату від 31.07.2018 р., яким повідомлено позивача, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 року відповідачем направлено запити до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації та до Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України з метою отримати інформацію про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення, архівна довідка Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 23.10.2018 року №18/1/6323, лист Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації, лист Харківського обласного військового комісаріату від 23.11.2018 р. №2729/ВСЗ, яким повідомлено позивача, що надійшли проміжні відповіді від Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (м. Подольськ, Московської області) та від Філіалу Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (м. Пугачов, Саратовської області), копії яких направлено на адресу позивача для відома. Від Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України відповіді станом на 22.11.2018 р. не надходило, у зв'язку з чим Харківським обласним військовим комісаріатом направлено повторний аналогічний запит. Після отримання остаточних результативних відповідей від архівних установ, вони будуть направлені на адресу позивача.

У відповідності до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 по справі №820/2972/18 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 по справі № 820/2972/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 17.12.2018 р.