Справа № 127/13573/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/13573/18

Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

10 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Чуя В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Вінницької міської ради, Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Вінницької міської ради, Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано протокол №7 від 13.02.2018 засідання міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради в частині припинення раніше призначеної житлової субсидії (заявника) ОСОБА_5, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, з жовтня 2015 року; стягнуто з Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради за рахунок бюджетних асигнувань даного суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн.; стягнуто з Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради за рахунок бюджетних асигнувань даного суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 02.02.2018 ОСОБА_2 подала до управління соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціальної політики Вінницької міської ради заяву щодо припинення дії житлової субсидії, наданої отримувачу житлової субсидії гр. ОСОБА_5, зареєстрованої та такої, що фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1, яка перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) з квітня 2015 року.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 21.03.2018.

Листом управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради №08-00-019-16179 від 11.04.2018 позивача повідомлено, що міською комісією з питань призначення та надання населенню житлових субсидій та інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних питань прийнято рішення щодо припинення дії житлової субсидії з 01.10.2015 у вигляді протоколу №7 від 14.02.2018.

Не погодившись із рішенням про повернення житлової субсидії, позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач та співвідповідач не довели правомірності оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно із ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства").

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В силу ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Таким чином, захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно такої особи.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що право на звернення до суду, гарантоване Конституцією України, та, зокрема, закріплене в КАС України, має ґрунтуватися на реальному порушенні прав особи з боку суб'єкта владних повноважень, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

За визначенням, наведеним у п. 19 ч. 1 ст. 4 індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб'єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте чи прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась з позовом щодо визнання протиправним та скасування протоколу №7 від 13.02.2018 засідання міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради в частині припинення раніше призначеної житлової субсидії (заявника) ОСОБА_5, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 з жовтня 2015 року.

Судом встановлено, що оскаржуваним протоколом припинено дію житлової субсидії ОСОБА_5, яка була призначена останній призначена з жовтня 2015 року.

Судова колегія звертає увагу апелянта на те, що вказане рішення є актом індивідуальної дії, яке породжує права та обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом кола суб'єктів), яким воно адресовано.

Апелянтом ні в позові, ні в апеляційній скарзі не надано доказів, які б свідчили про те, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення породжує для позивача будь-які права та обов'язки.

Таким чином, вищевказане рішення породжує права і обов'язки виключно для ОСОБА_5, оскільки остання є особою, якій воно адресоване. При цьому, жодних доказів того, що на підставі оскаржуваного протоколу № 7 від 13.02.2018 року прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 сум заборгованості позивачем суду не надано.

Посилання апелянта на те, що останній приходять рахунки за житлово-комунальні та інші послуги, які перераховані з жовтня 2015 року є безпідставними, оскільки вказані відносини не регулюються КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та помилково задовольнив позов ОСОБА_2

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 грудня 2018 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Боровицький О. А.