Справа № 0440/6844/18
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2018 року Справа № 0440/6844/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -
11.09.2018 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) та, з урахуванням заяви від 27.11.2018 року, просить:
- визнати бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо несплати суддівської винагороди ОСОБА_2 за період часу з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року протиправною;
- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплатити суддівську винагороду за період часу з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року ОСОБА_2 в сумі 1 927 635,89 грн., сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб за виключенням сум податків, спечних у серпні 2018 року.
12.09.2018 року ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхровою В.С. було відкрито провадження в адміністративній справі №0440/6844/18 та призначено підготовче судове засідання (а.с. 2).
01.10.2018 року ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхровою В.С. було задоволено самовідвід судді Віхрової В.С. та справу передано для визначення головуючого у справі в порядку, встановленому ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 33-34).
Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату №2523д від 01.10.2018р. було призначено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого справу передано судді Сліпець Н.Є.
02.10.2018 року ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сліпець Н.Є. було прийнято адміністративну справі №0440/6844/18 до свого провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 03.10.2018 року о 10:00 год (а.с. 37).
27.11.2018 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 04.12.2018 року (а.с. 125-126).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі наказу №53 від 07.04.1994 року зарахована до штату Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, постановою Верховної Ради України від 01.06.2000 року №1779-111 «Про обрання суддів» позивача було обрано безстроково суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. В подальшому, наказом №12-к від 02.02.2012 року позивача було відраховано зі штату Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі постанови Верховної Ради України від 03.11.2011 року «Про звільнення у зв'язку з порушенням присяги судді». Так, рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.03.2018 року визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 01.03.2011 року №128/0/15-11 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги», визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 03.11.2011 року №4005-VІ «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у зв'язку з порушенням присяги судді». Дане рішення постановою Великої палати Верховного Суду від 14.06.2018 року залишено без змін. Наказом В.о. Голови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська №12-к від 31.07.2018 року скасовано наказ №12-к від 02.02.2011 року про відрахування зі штату Кіровського районного суду м. Дніпропетровська судді ОСОБА_2 та зазначено про те, що судді ОСОБА_2 приступити до роботи з 01.08.2018 року. Проте, відповідачем не виплачено суддівську винагороду за період часу з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року.
Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с. 123).
21.09.2018 року представником відповідача було надано до суду відзив на позов, в якому представник просила задовольнити позов частково, виключивши суму отриманих позивачем доходів за оскаржуваний період за час перебування на іншій роботі. В обґрунтування відзиву зазначено наступне, що відповідно до довідок, наданих позивачу Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, про розмір суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді за період з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року, загальна сума суддівської винагороди позивача за вказаний період складає 1 601 681,40 грн. з урахуванням податків та зборів. Таким чином, сума у розмірі 1 601 681,40 грн. не може бути виплачена позивачці у зазначеному розмірі, а виключно з відрахуванням необхідних податків та зборів. Крім того, представник відповідача посилалася на п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», в якому зазначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. Отже, якщо неправомірно звільнений працівник у періоді, за який з підприємства стягуватиметься заробіток, фактично був влаштований на іншу роботу і там отримував доходи, то суд може врахувати це і ухвалити рішення про виплату працівникові різниці в заробітку (якщо така є негативною). З урахування викладеного, з метою збереження бюджетних коштів, прошу суд врахувати час перебування позивачки на іншій роботі та отриманих останньою доходів за оскаржуваний період.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з клопотаннями про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с. 18-20, 54, 130-131).
Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведені норми процесуального права, заяву позивача та клопотання представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2018 року визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 01 березня 2011 року № 128/0/15-11 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги». Визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 03 листопада 2011 року № 4005-У1 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у зв'язку з порушенням присяги судді». Дане рішення постановою Великої палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року залишено без змін та набрало законної сили.
На підставі даного рішення, наказом №12-к від 31.07.2018 року В.о. голови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська «Про скасування наказу» скасовано наказ №12-к від 02.02.2012 року про відрахування зі штату Кіровського районного суду м. Дніпропетровська судді ОСОБА_2 згідно постанови Верховної ради України від 03.11.2011 №4005-VI «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська» у зв'язку з порушенням присяги судді». Пунктом 2 вказаного наказу передбачено, що судді ОСОБА_2 приступити до роботи з 01.08.2018 року, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с. 6).
Згідно довідки-розрахунку №Б-с-1235 від 23.11.2018 року Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, сума грошової винагороди за 1 603 робочі дні за період з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року складає 715 018,15 грн. (а.с. 106).
Проте, суддівська винагорода за час вимушеного прогулу у період з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року позивачу виплачена не була, що не заперечувалось представником відповідача.
Отже, спір між сторонами виник з підстав не виплати позивачу суддівської винагороди за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).
Частина 1 статті 19 Конституції України: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно з частиною 6 статті 43 Конституції України: громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
За змістом стаття 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.
Згідно з підпунктом «з» пункту Порядку №100: цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема вимушеного прогулу.
Відповідно до ч. 1 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Абзац 4 частини 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Крім того, відповідно до пунктів 3розділу ІІІ «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати» Постанови №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Згідно п. 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.
Так, ухвалою суду від 16.11.2018 року було витребувано від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області письмові докази на підтвердження даних щодо перебування позивача на роботі у жовтні, листопаді, грудні 2011 року та січні 2012 року, а також зобов'язано здійснити розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2012 року по 31.07.2018 року на підставі абзацу 4 пункту 2 Порядку №100.
На виконання вимог вказаної ухвали, відповідачем було надано розрахункові листи за витребовувані періоди, зокрема:
- за жовтень 2011 року відпрацьовано 21 робочий день (оклад - 2490,00 грн., кваліфікаційний клас - 325,00 грн., надбавка по Постанові №865 - 703,75 грн., доплата за вислугу років - 1126,00 грн., премія - 563,00 грн.- всього нараховано 5207,75 грн.),
- за листопад 2011 року відпрацьовано 9 робочих днів (оклад - 1018,64 грн., кваліфікаційний клас - 132,35 грн., надбавка по Постанові №865 - 284,90 грн., доплата за вислугу років - 460,64 грн., премія - 230,32 грн., премія до Дня працівника суду - 2252,00 грн., - всього нараховано 4382,45 грн.),
- за грудень 2011 року відпрацьовано 0 робочих днів (лікарняний лист (підприємство) 4.0 - 1291,92 грн., лікарняний лист (підприємство) 3.0 - 968,94 грн., лікарняний лист (соцстрах) 3.0 - 968,94 грн., лікарняний лист (соцстрах) 12.0 - 3875,76 грн., перерахунок (- 9) - 2130,45 грн., індексація - 1026,37 грн.);
- за січень 2011 року відпрацьовано 0 робочих днів (лікарняний лист (підприємство) 3.0 - 873,69 грн., лікарняний лист (соцстрах) 10.0 - 2912,30 грн., що також не заперечувалось і позивачем в ході розгляду справи.
Таким чином, відповідачем вірно обрано для розрахунку суми грошової винагороди місяці жовтень та листопад 2011 року відповідно до приписів і у розмірах, визначених абзацом 4 пункту 2 Порядку №100.
Так, на виконання вищезазначених приписів Постанови №100, відповідачем було надано до суду довідку-розрахунок №Б-с-1235 від 23.11.2018 року, із змісту якої вбачається, що сума грошової винагороди за 1 603 робочі дні за період з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року складає 715 018,15 грн.
Пунктом 32 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.
Отже, враховуючи дані, наведені у довідках-розрахунках, виплаті підлягає сума суддівської винагороди за час вимушеного прогулу у сумі 593 484,24 грн., виходячи із розрахунку 715 018,15 - 121 533,91 грн.=593 484,24 грн.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Так, відповідачем були надані суду достатні докази, на обґрунтування обставин, які підтверджують протиправну бездіяльність відповідача щодо не виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу за період часу з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на необхідність здійсненя розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу на підставі п. 8 Порядку №100 з урахуванням підвищення посадових окладів є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Враховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулося 02.02.212 року, тому середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, але з урахуванням того, що позивач останні два місяці перед звільненням не працювала (перебувала на лікарняних), а саме за жовтень і листопад 2011 року.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV "Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати" Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абз. 3 пункту 8 Порядку).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вищенаведеного, а також обставин, встановлених у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідачем - Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області було допущено протиправну бездіяльність щодо несплати суддівської винагороди ОСОБА_2 за період часу з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року.
Підсумовуючи викладене, також підлягають задоволенню і похідні вимоги у розмірі, визначеному судом на підставі наявних письмових доказів у справі і обставин, встановлених у ході розгляду справи.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо несплати суддівської винагороди ОСОБА_2 за період часу з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року протиправною.
Зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплатити суддівську винагороду за період часу з 02.02.2012 року по 31.12.2017 року ОСОБА_2 в сумі 593 484,24 грн., сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб за виключенням сум податків, сплачених у серпні 2018 року.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 14.12.2018 року.

Суддя Н.Є. Сліпець