Справа № 806/1765/18
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1765/18

Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Євген Юрійович

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

13 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року (місце постановлення ухвали - м. Житомир) про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії №2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень -,

В С Т А Н О В И В :

Міністерство оборони України звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії №2 у якому просило:

- визнати незаконним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом № 2983 від 08.07.2016, яким встановлено причинний зв'язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_3: "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби у складі Миротворчих сил ООН";

- визнати незаконними та скасувати рішення, прийняте Житомирською МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв'язку інвалідності ОСОБА_3, яка зазначена у графі 9 Довідки до акта огляду МСЕК від 03.10.2016 серії 12 ААА № 514987: "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби у складі Миротворчих сил ООН".

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року позовну заяву Міністерства оборони України до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії №2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У своїх доводах апелянт посилається на відсутність такого підрозділу Міністерства оборони України як Центральна військово-лікарська комісія, відповідно до Схеми підпорядкування структурних підрозділів Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.11.2016 року № 600. Вважає помилковим обчислення строку з дати прийняття рішення (з 08.07.2016 року) органом військової служби, а не структурним підрозділом Міністерства оборони України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не з'явились, про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом оскарження в даній справі є рішення Центральної військово-лікарської комісії, оформлене протоколом № 2983 від 08.07.2016, яким встановлено причинний зв'язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_3: "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби у складі Миротворчих сил ООН", а також рішення, прийняте Житомирською МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв'язку інвалідності ОСОБА_3, яка зазначена у графі 9 Довідки до акта огляду МСЕК від 03.10.2016 серії 12 ААА № 514987: "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби у складі Миротворчих сил ООН".

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, Міноборони України на постійній основі через уповноваженого представника є членом комісії, тому не було позбавлено можливості своєчасно дізнатися про прийняте рішення.

Колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду врегульовані ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За змістом ч. 2 ст. 122 КАС України обчислення процесуального строку для звернення до суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З наведеного слідує, що початок перебігу процесуального строку залежить від обізнаності відповідної особи про порушення свого права чи об'єктивної можливості знані про такі порушення.

Як зазначено у пред'явленому Міністерством оборони України позові, передумовою для його пред'явлення стала обставина отримання позову по справі № 278/3002/17 та з'ясування дійсних обставин встановлення інвалідності.

Судом встановлено, що 20.02.2018 до Міністерства оборони України надійшов позов ОСОБА_3 (а.с. 11-17), до якого були додані документи, а саме: рішення ЦВЛК, оформлене протоколом № 2983 від 08.07.2016, МСЕК - щодо встановлення причинного зв'язку інвалідності ОСОБА_3, яка зазначена у графі 9 Довідки до акту огляду МСЕК від 03.10.2016 серії 12 ААА № 514987.

З урахуванням відсутності належних документів, які підтверджували факт поранення при таких обставинах і виникли підстави вважати незаконними оскаржувані рішення відповідачів по справі, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

З приводу посилань позивача на ту обставину, що Міністерству оборони України не було відомо про розгляд питання встановлення причинного зв'язку інвалідності ОСОБА_3, а також висновку суду першої інстанції, що позивач був обізнаний про прийняте рішення ЦВЛК в день його прийняття, оскільки ЦВЛК притаманні ознаки структурного підрозділу Міністерства оборони України, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції не враховано, що структурного підрозділу як ЦВЛК Міністерства оборони України у структурі Міністерства оборони України, відповідно до Схеми підпорядкування структурних підрозділів Міністерства оборони України та Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.11 2016 року № 600 (в редакції наказу МО України від 14.04.2017 року № 225) - немає та не існує.

Згідно із п. 2.3.2. Положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року № 1109/15800 (зі змінами), зазначено, що Голова ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору Військово-медичного Департаменту Міністерства оборони України (далі - ВМД МОУ), а не Міністерству оборони України.

Відповідно до Схеми підпорядкування структурних підрозділів Міністерства оборони України та Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.11.2016 року №600 (в редакції наказу МО України від 14.04.2017 року № 225) ЦВЛК не входить в систему структурних підрозділів Міністерства оборони України чи Збройних Сил України.

Крім того, пунктом 2.3.2. Положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, зареєстрованого в Мінюсті 17.11.2008 року № 1109/15800, зазначено, що Голова ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України. Також, зазначає, що ЦВЛК не є окремим структурним підрозділом не є юридичною особою.

Отже, колегія суддів вважає, що структурний підрозділ Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України є органом військового управління зі складу Збройних Сил України, не входить до складу апарату МО України.

Стосовно участі представника Міністерства оборони України при прийнятті рішення обласної медико-соціальної експертної комісії щодо встановлення причинного зв'язку інвалідності ОСОБА_3, колегія суддів зазначає таке.

Рішення, в частині встановлення причинного зв'язку інвалідності ОСОБА_3 було прийняте Житомирською МСЕК №2 без участі представника МО України, який дійсно згідно вимог постанови КМУ від 03.12.2009 №1317, повинен входити до складу комісії, однак не був включений до складу Житомирською МСЕК №2 і дана обставинами учасниками справи в суді першої інстанції не оспорювалася.

Тож немає підстав для обрахунку початку перебігу строку для звернення до суду з даним позовом з дати прийняття Житомирською МСЕК №2 рішення - 03.10.2016.

Щодо зазначення в ухвалі судом першої інстанції про направлення документів до Департаменту фінансів МО України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Підпунктами 4, 7, 18, 19 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджену постановою Кабінетом Міністрів України від 03.12.2009 №1317 утворення, діяльність, керівництво роботою МСЕК здійснюється в порядку, визначеному відповідними положеннями, які затверджуються Міністерством охорони здоров'я, керівниками цих МСЕК.

Відповідно до вимог п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 № 975, у Міністерстві оборони України створено Комісію МО України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Діяльність, функції, повноваження цієї комісії врегульовані наказом МО України від 26.10.2016 № 564, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.11.2016 за № 1497/29627. Саме на цю комісію покладаються завдання з вивчення документів та прийняття рішень про призначення чи відмову у призначенні допомоги (п. 2 розділу 1, п. 1 розділу 2 вказаного наказу МО України), а результати засідання комісії оформлюються рішенням Комісії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутні докази того, що документи щодо встановлення інвалідності ОСОБА_3, Комісією Міністерства Оборони України розглядались, вивчались та було прийнято відповідне рішення, а тому відсутні підстави для твердження про обізнаність з відповідними документами повноважних на прийняття рішення осіб.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, необхідно вказати і на правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя та права перегляду судових рішень.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, тобто навіть у разі пропуску строку звернення до суду без відповідних додаткових обґрунтувань суд не може його застосувати.

Застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти розуміється вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду. Однозначно вагомою для держави і суспільства є обставина підставності виплати коштів державного бюджету та відповідно платників податків у достатньо великому розмірі, який складає одноразова грошова допомога військовослужбовцям (сотні тисяч гривень).

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00) та пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07), суд зобов'язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Висновок про надання оцінки судом аргументам сторін зазначений і у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 по справі № 809/1338/17.

У розрізі встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів вважає, що оскільки відсутні докази того, що прийняття рішення яким встановлено причинний зв'язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_3, реально здійснювалось за участю представника Міністерства оборони України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку залишаючи адміністративний позов без розгляду з підстав пропущення строку звернення до адміністративного суду.

При винесенні оскаржуваної ухвали, на думку колегії суддів, суд першої інстанції зобов'язаний був врахувати вищевказані норми процесуального права та надати апелянту реальну можливість скористатись його правами на справедливий судовий захист.

З приводу заявленого клопотання Центральною військово-лікарською комісію про закриття апеляційного провадження та повернення позивачу апеляційної скарги від 18.07.2018 року в порядку ст. 305 КАС України, колегія суддів зазначає.

Клопотання обґрунтоване тим, що додана до апеляційної скарги копія довіреності не є документом, що посвідчує повноваження ОСОБА_2 на представництво Міністерства оборони України в суді, а у начальника ЦТЮВ ОСОБА_4 відсутні повноваження на засвідчення копії довіреностей Міністра оборони України ОСОБА_5 згідно положень про територіальний юридичний підрозділ (управління, розділ), затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.05.2016 року №259.

Згідно з частинами першою, третьою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа, суб'єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Документи, що підтверджують повноваження представників, визначенні статтею 59 КАС України.

Згідно з частинами першою, третьою цієї статті повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до частини восьмої цієї ж статті у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

За приписами частини шостої статті 59 КАС України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідченні суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Нормативно-правовими актами, що регулюють порядок засвідчення копій документів, є

- Національний стандарт України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затверджений наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 ороку № 55 (далі - ДСТУ 4163-2003);

- Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (далі - Правила);

- інструкції з діловодства в окремих органах державної влади та інші.

При цьому в силу пункту 1 Правил ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов'язковим для виконання всіма установами.

Пункт 5.27 ДСТУ 4163-2003 визначає, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

У силу пункту 8 глави 10 розділу ІІ Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки "Для копій".

У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи.

На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка "Копія".

При цьому відповідно до пункту 1 глави 10 розділу ІІ Правил порядок виготовлення, засвідчення та видавання копій документів визначається інструкцією з діловодства установи.

Зважаючи на правила статті 59 КАС України, беручи до уваги, що Положення про Міністерство оборони України затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 406/2011 у своїй діяльності Міноборони України керується, зокрема, Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, під час перевірки копій документів, що підтверджують повноваження представників Міністерства оборони України, на предмет їх відповідності згаданій нормі процесуального закону, слід брати до уваги правила, визначені відповідними нормативно-правовими актами. Позаяк діяльність Міністерства оборони України та їх посадових осіб, з поміж іншого і посвідчення копій довіреності, у відповідності до нормативно-правових актів, ухвалення яких проведено на підставі Положення про Міністерство оборони України, необхідно розуміти як діяльність у визначеному законом порядку, який корелюється з приписами частини шостої статті 59 КАС України.

Відмітка про засвідчення копії довіреності №220/457/д від 20.12.2017 року, доданої до апеляційної скарги, містить усі необхідні реквізити, а саме: складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища. Копію скріплено печаткою ЦТЮВ Міністерства оборони України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що копія довіреності №220/457/д від 20.12.2017 року засвідчена з дотриманням вимог до оформлення копій документів, визначених пунктом 5.27 ДСТУ 4163-2003 та пункту 8 глави 10 розділу ІІ Правил.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії №2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень - скасувати.

Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 грудня 2018 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.