Справа № 806/2067/18
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2067/18 Головуючий у 1-й інстанції: Капинос Оксана Валентинівна Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

05 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Куйдана О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року (проголошена в м. Житомир) та рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 5 липня 2018 року (проголошене в м. Житомир, повний текст складено 10 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції, за участю третіх осіб без самостійних вимог: державне підприємство "Сетам", публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", про зобов'язання зупинити вчинення виконавчих дій,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції, за участю третіх осіб без самостійних вимог: державне підприємство "Сетам", публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", про зобов'язання зупинити виконання виконавчих дій.

Крім цього, до позовної заяви позивачем подано клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації спірного майна.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року клопотання про забезпечення позову задоволено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "УкрСиббанк" звернулося з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Крім того, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 5 липня 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ "УкрСиббанк" звернулося з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Представники відповідача та третьої особи - ДП "Сетам" в судове засідання не з'явилися, хоча про дату і час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, вважає, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що 05 вересня 2017 державним виконавцем Святошинського РВ ДВС у м. Києві у межах виконавчого провадження 5443569 винесено постанову про арешт майна боржника з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва про стягнення з ТОВ "Ректайм" на користь ПАТ "УкрСиббанк" боргу.

Відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 грудня 2017 року, сформованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Грек А.В. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2933, виданого 06 грудня 2017 року, позивач набула права власності на 1/2 нежитлового приміщення за адресою: м.Київ, вул.Печенізька,буд.1-7, літера"А", загальна площа 175,5 кв.м

Крім того, на офіційному веб-порталі біржі електронних торгів "Сетам" розміщено інформацію про лот за реєстраційним номером 276277, передано на реалізацію нежитлове приміщення №69, загальною площею 173,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Печенізька, буд.1-7, літера "А", в межах виконавчого провадження 54435769. Дата проведення аукціону - 24.05.2018.

За наведених обставин позивач 31 січня 2018 року зверталася до відповідача з вимогою негайно винести постанову про зняття арешту із майна та направити дану постанову ДП "Сетам" для припинення електронних торгів та зняття з реалізації приміщення.

В зв'язку з невиконанням вимоги позивача, остання звернулася до суду із адміністративним позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року задоволено клопотання про забезпечення адміністративного суду.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом зобов'язання ДП "Сетам" зупинити реалізацію майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд.1-7, літера "А" до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, з урахуванням вимог Закону України "Про виконавче провадження" прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій щодо передач на реалізацію шляхом електронних торгів ДП "Сетам" спірного нерухомого майна.

Колегія суддів здійснюючи апеляційний перегляд справи вважає, що під час вирішення спору суд першої інстанції допустив порушень норм матеріального та процесуального права, що є обов'язковими підставами для скасування рішення суду із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги, що узгоджується з ч.1 ст.319 КАС України з наступних підстав.

Приписами ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи викладені положення закону, обставини справи, підстави та мету звернення з даним позовом до суду, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки безпосередньо стосується майнових прав та інтересів ОСОБА_4, за захистом яких вона звернулась до адміністративного суду, що в свою чергу, суперечить засадам адміністративного судочинства.

За змістом п. 8 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв'язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Аналогічна правова позиція підтверджується, зокрема, рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, зі змісту яких випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2015 року в справі № 21-617а14 зроблено правовий висновок, що завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що необхідною умовою розгляду позову в порядку адміністративного судочинства є наявність публічно-правової складової такого спору, та порушення суб'єктом владних повноважень - передбаченої законом процедури під час виконання покладених на нього повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відтак, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Якщо ж порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, наведена позиція зазначена Верховним судом в постанові від 17 квітня 2018 року в справі №815/6956/15.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що в зв'язку із закриттям провадження у справі скасуванню також підлягає ухвала Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року про забезпечення позову у справі.

У відповідності до пункту першого частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Приписами ч.1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 5 липня 2018 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Водночас, суд апеляційної інстанції роз'яснює позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити частково.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Стошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції, за участю третіх осіб без самостійних вимог: державне підприємство "Сетам", публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", про зобов'язання зупинити вчинення виконавчих дій закрити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року задовольнити повністю.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 грудня 2018 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сушко О.О.