Справа № 127/14808/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/14808/17

Головуючий у 1-й інстанції: Жмудь О.О.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

17 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року (головуючий суддя Жмудь О.О., повний текст рішення складено 05.09.2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про зобов'язання відповідача вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниця в якому, з урахування поданої заяви про зменшення позовних вимог, просив зобов'язати відповідача провести розрахунок його пенсії з врахуванням щомісячної заробітної плати в розмірі 6000,00 грн. за період з 17.04.2007 року по 17.05.2011 року, які були виплачені відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року. У випадку ж збільшення розміру пенсії, позивач просив провести вказане нарахування та виплату з 01.01.2013 року.

Мотивуючи доводи позовної заяви та підставність задоволення позовних вимог позивач зазначав про помилковість позиції відповідача у питанні перерахунку його пенсії, що підтверджується наявністю численних рішень суддів різних інстанцій, які на час проведення пенсійним органом некоректного перерахунку його пенсії набрали законної сили.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на його думку, віднайшло відображення у відсутності відповідних висновків (спростувань) суду, які повинні були мати місце внаслідок дослідження та вивчення доказів наданих позивачем в обгрунтування власних вимог.

Зокрема, апелянт звертає увагу на той факт, що на вимогу суду першої інстанції його пенсійна справа так і не була надана, а наявні в ній докази його звернення до відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії, судом не дослідженні. Разом з тим, апелянт зазначає, що всі необхідні обставини в обгрунтування його вимог підтверджуються письмовими відповідями пенсійного органу, наданими останнім на його звернення, та виступами представників сторін, що мали місце під час розгляду справи в міському суді.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує вимоги позивача та вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обгрунтоване рішення.

Відповідач звертає увагу на той факт, що обгрунтовуючи власні вимоги позивач посилається на обставини встановлені Ленінським районним судом м. Вінниці у рішенні від 20.04.2011 року (справа №2-а-2721/11) та у постанові від 30.09.2011 року (2-а-10718/11), в той час як останні скасовані постановами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.04. 2013 року та від 30.09.2018 року, відповідно.

З приводу врахування при обрахунку пенсії позивача щомісячної заробітної плати в розмірі 13500 грн. за період з 09.05.2012 року по 26.12.2015 року пенсійний орган зазначає, що вказана заробітна плата вже була врахована позивачу. Також управлінням зауважено, що за травень 2012 року та за грудень 2015 року позивачу зараховано заробіток в сумі 20500 грн. та 20322 грн. відповідно, що є більшим аніж, той заробіток, який заявлено до зарахування позивачем.

В силу положень ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач з 2004 року перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниця від 20 квітня 2011 року (справа № 2-а-2721/11) зобов'язано УПФ України у Ленінському районі м. Вінниця провести перерахунок розміру пенсії позивача, починаючи з 01 грудня 2009 року, із врахуванням трудового стажу за період з 18 квітня 2007 року по 17 листопада 2009 року та щомісячної заробітної плати в розмірі 6000,00 грн. Крім того, постановою Ленінського районного суду м. Вінниця від 30 вересня 2011 року (справа № 2-а-10718/11) зобов'язано Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок пенсії позивача починаючи з 01 червня 2011 року з врахуванням щомісячної зарплати в розмірі 6000 грн., за період з 17 листопада 2009 р. по 17 травня 2011 р.

Судом першої інстанції встановлений факт виконання відповідачем зазначених судових рішень в порядку примусового виконання та проведення перерахунку і виплати пенсії позивача з врахуванням щомісячної заробітної плати в розмірі 6000,00 грн. за загальний період з 18 квітня 2007 року по 17 травня 2011 р., що до того ж не заперечувалось учасниками справи.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року (справа № 2-а-2721/11) постанова Ленінського районного суду м. Вінниця від 20 квітня 2011 року скасована, прийнята нова постанова про відмову ОСОБА_2 у задоволенні адміністративного позову. Постанова набрала законної сили (а. с. 78-81).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року (справа № 2-а-107182/11) постанова Ленінського районного суду м. Вінниця від 30 вересня 2011 року скасована, прийнята нова постанова про відмову ОСОБА_2 у задоволенні адміністративного позову. Постанова набрала законної сили (а. с. 82-85).

14 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача із письмовим зверненням, на яке 03 травня 2017 року отримав лист за № 95/Я-1 яким йому роз'яснено порядок виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року (справа №127/17393/16-а) та відсутність підстав для зарахування розміру заробітної плати в сумі 13500,00 грн. Окрім того, позивачу також було роз'яснено порядок виконання відповідачем постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року (справа № 127/3844/16-а) та постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, відповідно до яких останньому відновлено статус непрацюючого пенсіонера та проведено розрахунок пенсії починаючи з 01 жовтня 2011 року. Надані відповідачем роз'яснення також стосувались і питання повернення утриманих коштів (а. с. 5).

Розцінюючи дії пенсійного органу як отриману відмову у перерахунку пенсії позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не реалізовано надане йому право на звернення до відповідача у спосіб передбачений законодавством щодо перерахунку його пенсії шляхом подання відповідної заяви та додаткових документів, зокрема і судових рішень. В даному випадку, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність фактичної відмови відповідача у проведенні такого перерахунку, не дає підстав вважати про наявне порушення прав позивача відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку виниклим між сторонами правовідносинам зазначає наступне.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок).

Згідно з пункту 1.5. Порядку заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до пункту 2.7. Порядку до заяви про перерахунок пенсії у зв'язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв'язку зі зміною кількості членів сім'ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Пунктом 4.1. Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до пункту 4.3. Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2016 року у справі № 2-а-4639/11/2414, постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №461/4328/16-а.

Як встановлено з матеріалів справи, суд першої інстанції, дослідивши надані учасниками справи докази, дійшов висновку про відсутність доказів, які б підтверджували факт звернення позивача до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії з долученням належних для цього документів, що дають право на проведення перерахунку раніш призначеної пенсії.

Відповідно до встановлених обставин, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги позивача стосовно наявності у його пенсійній справі заяви з відповідними додатками про проведення перерахунку пенсії з якою він звертався до відповідача, оскільки вказана обставина матеріалами апеляційної справи не підтверджена. Посилаючись лише на обов'язок суду першої інстанції щодо витребування у відповідача матеріалів пенсійної справи, позивач не надає суду апеляційної інстанції жодного доказу в підтвердження існування причин неможливості самостійного пред'явлення відповідних доказів суду першої інстанції, що об'єктивно не залежали від нього.

В силу приписів ч.ч. 3, 4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Судова колегія погоджується з судом першої інстанції в наданні оцінки листу відповідача від 03 травня 2017 року № 95/Я-1, який не містить ознак відмови позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії за період з 17 квітня 2007 року по 17 травня 2011 року. В даному випадку, роз'яснення Пенсійного фонду щодо виконання судових рішень не стосуються спірного періоду.

При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку. Отже, у разі наявності правових підстав, перерахунок пенсії здійснюється і за рішенням суду, адже правовідносини між сторонами щодо перерахунку пенсії врегульовані вищезазначеним Законом.

Позивачем до адміністративного позову долучено низку судових рішень, якими останній обґрунтовує підстави для проведення перерахунку пенсії за період з 17 квітня 2007 року по 17 травня 2011 року з врахуванням розміру отримуваної ним середньомісячної заробітної плати в розмірі 6000,00 грн. Так, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 листопада 2010 року (справа № 2-6487/10), з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2, стягнуто зокрема і середньомісячний заробіток за період з 17 квітня 2007 року по 16 листопада 2009 року в сумі 186000,00 грн. Копія наданого рішення містить відмітку про те, що останнє набрало законної сили 27 листопада 2010 року (а. с. 14-15). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 09 червня 2011 року (справа № 2-1073/11), з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 листопада 2009 року по 17 травня 2011 року в розмірі 108000,00 грн. Копія наданого рішення містить відмітку про те, що останнє набрало законної сили 27 червня 2011 року (а. с. 16).

Разом з тим, судова колегія, вважає за необхідне зауважити, що вказаними судовими рішеннями міського суду встановлені певні обставини, які в подальшому можуть вплинути на розмір пенсійного забезпечення позивача, однак в даному випадку Пенсійний орган не є стороною по вищезазначеним справам оскільки предметом розгляду у справах № 2-6487/10 та № 2-1073/11 були трудові відносини між ОСОБА_2 та ДАК «Укрресурси». Жодних питань, які б стосувались перерахунку пенсії позивача у спірний період в межах вказаних справ не розглядалось. Доказів, надання позивачем рішень Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 листопада 2010 року (справа № 2-6487/10) та від 09 червня 2011 року (справа № 2-1073/11) відповідачеві для проведення перерахунку пенсії у спосіб визначений законодавством матеріали справи не містять. Зазначеної обставини також не було встановлено і судом першої інстанції.

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, оскільки позивач в порядку, встановленому Законом № 1058-IV та Порядком, до органу Пенсійного фонду України з заявою встановленого зразка про проведення перерахунку пенсії по заробітку не звертався, відповідно і відповідачем не приймалось рішення про відмову у здійсненні перерахунку його пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

В даному випадку, доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження.

Також, колегія суддів зазначає, що в п. 23 рішення "Проніна проти України" Європейського суду з прав людини вказав, що "п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення".

З огляду на це, колегія суддів вважає недоцільним надавати правову оцінку іншим аргументам позивача, які не мають вирішального значення для вирішення спору.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці не були направленні на порушення законних прав позивача, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволені позову. Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 грудня 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.