Справа № 826/9319/18
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2018 року № 826/9319/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" (далі позивач, ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія") до Державної фіскальної служби України (далі відповідач, ДФС України), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665612/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №195 від 28.03.2018, рішення комісії №665601/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №189 від 23.03.2018, рішення комісії №665603/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №190 від 24.03.2018, рішення комісії №665604/37403140 від 25.04.2018 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №191 від 26.03.2018, рішення комісії №665606/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №192 від 27.03.2018, рішення комісії №665607/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №193 від 27.03.2018, рішення комісії №665605/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №194 від 27.03.2018, рішення комісії №665613/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №196 від 28.03.2018, рішення комісії №665608/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №197 від 28.03.2018, рішення комісії №665611/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №198 від 28.03.2018, рішення комісії №665599/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №199 від 24.03.2018, рішення комісії №665609/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №200 від 28.03.2018, рішення комісії №665600/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №206 від 23.03.2018, рішення комісії №665610/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №199 від 28.03.2018, рішення комісії №665604/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №198 від 13.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №195 від 28.03.2018, №189 від 23.03.2018, №190 від 24.03.2018, №191 від 26.03.2018, №192 від 27.03.2018, №193 від 27.03.2018, №194 від 27.03.2018, №196 від 28.03.2018, №197 від 28.03.2018, №198 від 28.03.2018, №199 від 24.03.2018, №200 від 28.03.2018, №206 від 23.03.2018, №199 від 28.03.2018, №198 від 13.03.2018. №504 від 13.04.2018, №593 від 26.04.2018, №598 від 27.04.2018, що подані товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що контролюючий орган протиправно зупинив реєстрацію податкових накладних №195 від 28.03.2018, №189 від 23.03.2018, №190 від 24.03.2018, №191 від 26.03.2018, №192 від 27.03.2018, №193 від 27.03.2018, №194 від 27.03.2018, №196 від 28.03.2018, №197 від 28.03.2018, №198 від 28.03.2018, №199 від 24.03.2018, №200 від 28.03.2018, №206 від 23.03.2018, №199 від 28.03.2018, №198 від 13.03.2018. №504 від 13.04.2018, №593 від 26.04.2018, №598 від 27.04.2018, не зважаючи на їх відповідність всім вимогам та критеріям, що встановлені Податковим кодексом України та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами.

Позивач вказує, що у квитанціях, які свідчили про зупинення реєстрації вищевказаних податкових накладних, контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податковий накладних критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Такий висновок, на думку позивача, є загальним та не містить конкретного чіткого критерію оцінки ступеня ризиків, достатнього для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, на підставі якого було здійснено зупинення реєстрації податкових накладних, що суперечило підпункту 201.16.1 пункт 201.16 статті 201 Податкового кодексу України.

Позивач зазначив, що оскаржувані рішення не містять чіткої підстави для відмови у реєстрації не зазначено, які саме документи, надані позивачем, були складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Позивач стверджує, що отримавши повідомлення про зупинення реєстрації податкових накладних, товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" контролюючому органу направлено вичерпні пояснення та документи, що підтверджують реальність фінансово-господарських операцій, за наслідками яких складено відповідні податкові накладні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2018 відкрито спрощене провадження у справі та встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі на подання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідачем 21.09.2018 через канцелярію суду подано письмовий відзив на адміністративний позов, згідно якого Державна фіскальна служба України проти позову заперечує в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач діяв у відповідності до положень податкового законодавства.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що відмова у реєстрації податкових накладних №195 від 28.03.2018, №189 від 23.03.2018, №190 від 24.03.2018, №191 від 26.03.2018, №192 від 27.03.2018, №193 від 27.03.2018, №194 від 27.03.2018, №196 від 28.03.2018, №197 від 28.03.2018, №198 від 28.03.2018, №199 від 24.03.2018, №200 від 28.03.2018, №206 від 23.03.2018, №199 від 28.03.2018, №198 від 13.03.2018 обумовлена ненаданням позивачем документів, що свідчать про безпосереднє здійснення господарських операцій, за наслідками яких їх складено.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" є юридичною особою, зареєстроване Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією 19.11.2010, номер державної реєстрації 0041899.

Місцезнаходження суб'єкта господарювання відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, БЦ "Парус".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" взято на податковий облік в органах державної податкової служби 22.11.2010 за №57972, перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Одним із видів господарської діяльності позивача відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є "Оптова торгівля хімічними продуктами" (код КВЕД 46.75). Товариство з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" постачає природній газ по території України, яке на умовах давальницької сировини переробляється у рідкий аміак та карбамід. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1061 від 31.08.2017 позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2018 між ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" (продавець) та ТОВ "Виробниче об'єднання "Адамас" (покупець) укладено договір постачання карбаміду на внутрішній ринок України №06-03/18, згідно якого, продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець оплатити і прийняти та оплатити продукцію на умовах EXW Інкотермс - 2010.

Відповідно до приписів пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України позивачем складено податкову накладну №195 від 28.03.2018, №189 від 23.03.2018, №190 від 24.03.2018, №191 від 26.03.2018, №192 від 27.03.2018, №193 від 27.03.2018, №194 від 27.03.2018, №196 від 28.03.2018, №197 від 28.03.2018, №198 від 28.03.2018, №199 від 24.03.2018, №200 від 28.03.2018, №206 від 23.03.2018, №199 від 28.03.2018, №198 від 13.03.2018 та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Згідно з отриманими квитанціями податкові накладні прийнято, але реєстрацію зупинено.

На виконання діючого на момент подання на реєстрацію податкових накладних підпункту 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" направлено на адресу ГУ ДФС у м. Києві повідомлення щодо подання документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК реєстрація яких зупинена, до складу якого ввійшли письмові пояснення та копії документів, а саме, договори, видаткові накладні, акти приймання-передачі, відомості про здійснення розрахунків.

Рішенням комісії Державної фіскальної служби України №665612/37403140, №665601/37403140, №665603/37403140, №665604/37403140, №665606/37403140, №665607/37403140, №665605/37403140, №665613/37403140, №665608/37403140, №665611/37403140, №665599/37403140, №665609/37403140, №665600/37403140, №665610/37403140, №665604/37403140 від 25.04.2018 відмовлено у реєстрації податкових накладних №195 від 28.03.2018, №189 від 23.03.2018, №190 від 24.03.2018, №191 від 26.03.2018, №192 від 27.03.2018, №193 від 27.03.2018, №194 від 27.03.2018, №196 від 28.03.2018, №197 від 28.03.2018, №198 від 28.03.2018, №199 від 24.03.2018, №200 від 28.03.2018, №206 від 23.03.2018, №199 від 28.03.2018, №198 від 13.03.2018.

Підставою зупинення: обсяг постачання товару/послуг 3102 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуг та обсягу його постачання, що відповідає вимогам підпункту 2.1. пункту 2 Критеріїв ризиковості платника податку. Зазначено неподання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №190 "Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації".

Незгода з вказаними рішеннями відповідача, обумовила позивача на звернення до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №341) (далі-Порядок №1246), податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі-платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200 1.3 і 200 1.9 статті 200 1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку №1246 передбачено, що за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Відповідно до приписів пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 5 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №117 (далі-Порядок №117), податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

При цьому, відповідно до змісту пункту 10 Порядку №117 критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади. ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Пунктом 13 Порядку №117 передбачено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Зі змісту Квитанцій вбачається, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність Податкових накладних критеріям ризиковості платника податку, визначених підпункту 1.6 пункту 1 листа ДФС від 21.03.2018 №959/99-99-07-18 "Критерії ризиковості платника податку" (далі - Критерії №959).

З даного приводу суд зазначає, що контролюючим органом грубо порушено не тільки принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, а і норми пункту 13 Порядку №117, оскільки ним не зазначено у Квитанціях конкретного та чіткого критерію ризиковості платника податку, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), на підставі якого здійснено зупинення реєстрації Податкових накладних.

Такий висновок суду базується на тому, що фіскальним органом у Квитанціях зазначено лише загальне посилання на відповідність Податкових накладних критерію ризиковості платника податку, визначених підпункту 1.6 пункту 1 Критеріїв №959.

Натомість, як принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, так і пункт 13 Порядку №117 вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію.

Відзив ДФС України також не містить будь-яких пояснень, який саме критерій ризиковості платника податку застосовано у даному випадку.

Відповідно, контролюючий орган не зміг пояснити обставини, на підставі яких відповідач дійшов висновку про відповідність Податкових накладних критеріям ризиковості платника податку і не довів правомірність зупинення реєстрації зазначених накладних.

Слід також зазначити, що підпункт 1.6 пункт 1 Критеріїв №959 містить у собі визначення різних обставин встановлення ризиковості платника податків: платник податків відповідає критеріям ризиковості, якщо: комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме:

платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим);

дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації;

платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ);

платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб'єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років;

платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;

платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України (далі - Кодекс);

наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

Головні управління ДФС в областях, м. Києві та Офіс великих платників податків ДФС постійно обраховують та проводять моніторинг показників, визначених у пунктах 1.1 - 1.6 цих Критеріїв. Якщо виявлено, що платник податків має ознаки ризиковості згідно з пунктом 1.6 цих Критеріїв, то такий платник податків виноситься на розгляд Комісії в той самий день і вноситься до переліку ризикових платників у день проведення засідання Комісії, на якому прийнято відповідне рішення.

Таким чином, фіскальний орган був зобов'язаний у Квитанціях чітко вказати не тільки на конкретний вид критерію, який встановлений підпункті 1.6 пункт 1 Критеріїв №959, а і на відповідне рішення, відповідно до якого позивача внесено до переліку ризикових платників.

Крім того, відповідачем також не надано суду ані самого протоколу засідання Комісії, ані переліку платників податків, щодо яких виявлено ознаки ризиковості, ані матеріалів, на підставі яких платника податків віднесено до такого переліку.

При цьому, пунктами 6 та 7 Порядку №117 визначено, що у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна/розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

З аналізу змісту вказаних норм видно, що підставами для зупинення реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування є наступна відповідність:

1) платника податку - критеріям ризиковості платника податку;

2) податкової накладної/розрахунку коригування - критеріям ризиковості здійснення операції.

Отже, положення зазначених пунктів Порядку №117 є чіткими і не припускають неоднозначне (множинне) трактування обов'язків контролюючих органів.

Разом з тим, реєстрація поданих позивачем Податкових накладних зупинена, як зазначено в Квитанціях, через те, що "ПН/РК відповідає вимогам підпункту 1.6 пункту 1 "Критеріїв ризиковості платника податку".

Тобто, відповідачем застосовано критерії ризиковості платника податку до Податкових накладних, а не до платника податку - позивача, що свідчить про те, що контролюючим органом реєстрацію Податкових накладних зупинено з підстав, які не передбачені законодавством - Порядком №117.

У той же час, згідно з пунктами 14, 15 Порядку №117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством. Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування. Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних/розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні/розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних/розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Пунктами 18-21 Порядку №117 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів. Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС). Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі. Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Як встановлено судом, що не заперечується сторонами, у спосіб, визначений Порядком №117, позивачем направлено відповідачу пояснення та копії документів до зазначених господарських операцій та Податкових накладних.

Поряд з цим, форма рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН визначена Порядком №117 (додаток 2 до Порядку).

Форма такого рішення передбачає, що у разі відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано, повинні бути підкресленими, тобто конкретно вказані.

Проте, в порушення наведених вимог законодавства, оскаржувані рішення містять лише загальне твердження про їх ненадання, без конкретизації (підкреслення) конкретного переліку документів, які, на думку Комісії, не надані.

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень не містять чіткої підстави їх прийняття, що свідчить про їх необґрунтованість.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що факт зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН не спростовує ані факту здійснення платником податків господарської операції, ані факту наявності дати виникнення саме першої події (придбання товарів/послуг або отримання коштів), що підтверджується тільки первинними документами, на підставі яких складається податкова накладна/розрахунок коригування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Виробниче об'єднання "Адамас", та на те, що такі документи були надані контролюючому органу, останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації Податкових накладних.

Крім того, судом також враховується, що податкову накладну №200 від 15.03.2018, складену на підставі зазначеного договору постачання карбаміду на внутрішній ринок України №06-03/18 від 06.03.2018 на загальну суму 6 293 839,98 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 1 048 973,33 грн., прийнято та зареєстровано в ЄРПН за №, що підтверджується квитанцією від 28.03.2018.

Приймаючи до уваги викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення №665601/37403140, №665603/37403140, №665604/37403140, №665606/37403140, №665607/37403140, №665605/37403140, №665613/37403140, №665608/37403140, №665611/37403140, №665599/37403140, №665609/37403140, №665600/37403140, №665610/37403140, №665604/37403140 від 25.04.2018 є необґрунтованими, безпідставними та такими, що підлягають скасуванню.

У той же час, варто також відмітити, що вказані рішення ДФС є, відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, індивідуальними актами.

При цьому, такий акт, виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржувані рішення фіскального органу не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акту, та породжує їх неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов'язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 названої статті Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень, зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За вказаних обставин, в контексті наведених норм, суд вважає, що для прийняття рішення про реєстрацію Податкових накладних виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення у даному випадку не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

У даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов'язання ДФС України зареєструвати в ЄРПН Податкові накладні датою їх фактичного подання, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Водночас, варто зазначити про наслідки відсутності реєстрації у ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування, або реєстрації їх із порушенням встановленого Податковим кодексом України строку.

Так, у разі порушення строку реєстрації, застосовуються штрафні санкції, передбачені статтею 1201 ПК України, а згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. Також, у разі порушення продавцем/покупцем граничних строків реєстрації в ЄРПН податкової накладної та/або розрахунку коригування, покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

Згідно з пунктом 20 Порядку №1246 у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, враховуючи вказані наслідки, а також вимоги пункту 20 Порядку №1246, суд вважає, що податкові накладні потрібно вважати прийнятою та зареєстрованою протягом операційного дня, коли її було надіслано платником податку.

Згідно з положеннями статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 248, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665612/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №195 від 28.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665601/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №189 від 23.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665603/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №190 від 24.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665604/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №191 від 26.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665606/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №192 від 27.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665607/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №193 від 27.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665605/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №194 від 27.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665613/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №196 від 28.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665608/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №197 від 28.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665611/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №198 від 28.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665599/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №199 від 24.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665609/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №200 від 28.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665600/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №206 від 23.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665610/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №199 від 28.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №665604/37403140 від 25.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №198 від 13.03.2018в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №195 від 28.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №189 від 23.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №190 від 24.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №191 від 26.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №192 від 27.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №193 від 27.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №194 від 27.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №196 від 28.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №197 від 28.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №198 від 28.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №199 від 24.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №200 від 28.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №206 від 23.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №199 від 28.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №198 від 13.03.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №504 від 13.04.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №593 від 26.04.2018 датою фактичного подання.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" №598 від 27.04.2018. датою фактичного подання.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 2, БЦ "Парус" ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 33 478,00 (тридцять три тисячі чотириста сімдесят вісім) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8 ).

Стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 2, БЦ "Парус", )

Боржник: Державна фіскальна служба України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, )

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов