Справа № 520/10186/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 грудня 2018 р. Справа № 520/10186/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Супрун Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під.) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 08.06.2018 (протокол № 23) щодо відмови в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 та зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію у зв'язку з втратою годувальника згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» незалежно від результатів перевірки фактичного місця проживання, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 8 червня 2016 року «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», в силу прямої дії ст.ст. 33. 46 Конституції України та виплатити заборгованість, що виникла, починаючи з 18.10.2017 року.

Крім того, позивач просить суд зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, якою унормовано що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Крім того, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати судових витрат до винесення рішення по справі - задоволено частково. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору по адміністративній справі № 520/10186/18 до ухвалення рішення у даній справі.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п'ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Рішенням (протокол №33) від 17.11.2017 управління відмовило позивачці в призначенні пенсії, у зв'язку з тим, що її фактичне місце проживання на території Новобаварського району м. Харкова не підтвердилось. У зв'язку з протиправними діями позивача в лютому 2018 року позивач зверталась до суду за захистом свої прав. Рішенням Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 року по справі №820/845/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 по справі № 820/845/18 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 17.11.2017 (протокол № 33) про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2017 року про призначення пенсії разом з поданими документами, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В подальшому, відповідач на виконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 року по справі № 820/845/18 повторно розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та рішенням від 08.06.2018 року (протоколом № 23) відмовив позивачці в призначенні пенсії. Позивач вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 08.06.2018 року (протокол № 23) незаконним звернулась до суду з даним позовом, з метою його скасування та відновлення порушеного права, шляхом зобов'язання призначити пенсію.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому з заявленими позовними вимогами не погоджується, позов вважає не обґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального права, що діють в системі пенсійного забезпечення, та просить залишити позов без задоволення. Крім того, зазначив, що управління на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 року по справі №820/845/18 повторно розглянуто заяву позивача від 18.10.2017 року про призначення пенсії разом з поданими документами. Проте, рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова, яке відбулось 08.06.2018 року Протокол № 23, відмовлено ОСОБА_1, в призначенні пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» враховуючи рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 15.11.2017 Протокол № 69, яким не підтверджено місце перебування заявниці на території Новобаварського району м. Харкова. Також, зазначив, що оскільки рішенням районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 15.11.2017 Протокол № 69 та від 12.07.2018 року протокол № 103, відмовлено ОСОБА_1, в призначенні (відновлені) соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі як такій, що не підтверджено місце перебування на території Новобаварського району м. Харкова на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, тому, комісія Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова відмовила ОСОБА_1, в призначенні пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до копії довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради № від 31.01.2017 року, ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5., фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_1.

18.10.2017 року ОСОБА_1, звернулась до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова, яке відбулось 17.11.2017 Протокол № 33, відмовлено ОСОБА_1, в призначенні пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", враховуючи рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Ногвобаварського району Харківської міської ради від 15.11.2017 року Протокол № 69, яким не підтверджено місце перебування заявниці на території Новобаварського району м. Харкова.

Вважаючи дії відповідача протиправними щодо відмови Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 року по справі № 820/845/18 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) на розрахунковий рахунок 4011, отримувач коштів УДКСУ в Основ'янському районі м. Харкова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999628, банк отримувача ГУДКCУ в Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Не погоджуючись з рішенням першої інстанції по справі № 820/845/18 позивачем було подано до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 року по справі № 820/845/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 по справі № 820/845/18 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 17.11.2017 (протокол № 33) про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2017. про призначення пенсії разом з поданими документами, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому, Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова ОСОБА_2., представнику ОСОБА_1, листом від 06.08.2018 року за № 553/Г-11 було повідомлено, що 08.06.2018 року комісією з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 року по справі № 820/845/18 повторно було розглянуто заяву (18.10.2017 р.) та документи ОСОБА_1, щодо призначення пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та прийнято рішення про відмову ОСОБА_1, в призначенні пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Судом встановлено, що рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова, яке відбулось 08.06.2018 року Протокол № 23, відмовлено ОСОБА_1, в призначенні пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", враховуючи рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Ногвобаварського району Харківської міської ради від 15.11.2017 року Протокол № 69, та від 12.07.2018 року Протокол № 103 яким не підтверджено місце перебування заявниці на території Новобаварського району м. Харкова та на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом про його оскарження та зобов'язання відповідача призначити їй пенсію у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (надалі по тексту - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

У відповідності до частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Частиною 1 статті 44 та частиною 5 статті 45 Закону № 1058-ІV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У відповідності до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (надалі по тексту - Порядок № 22-1) у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 7 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (надалі по тексту - постанова № 637, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст.2296).

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (надалі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Тобто, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Згідно п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (надалі Порядок № 509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання. Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об'єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення, тобто, довідка про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи № від 31.01.2017 р., є чинною.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 по справі № 820/845/18 було встановлено, що ОСОБА_1, звернувшись до Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Харкова, надала пакет документів для призначення пенсії (заяву про призначення пенсії, паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтво про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування померлого годувальника НОМЕР_2, довідку про склад сім'ї № 78 від 16.04.2015 з додатком у вигляді довідки, про спільне проживання з годувальником по день його смерті, виданої органом самоорганізації населення комітет мікрорайону Горького Червоногвардійського району міста Макіївки, свідоцтво про шлюб НОМЕР_3, свідоцтво про смерть від 05.04.2013 серії НОМЕР_4, документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника, а також документ про місце проживання (реєстрації) - довідку Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 31.01.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою : АДРЕСА_1, на території Новобаварського району м. Харкова.

Як вже вище зазначалось, частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що фактичною підставою відмови Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в призначенні пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1, слугувало не підтвердження місце перебування заявниці на території Новобаварського району м. Харкова та на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Водночас, суд зазначає, що відповідачем не надано жодних належних доказів (акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї), які б свідчили про відсутність під час перевірки позивача за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1, на який посилається відповідач в протоколі від 08.06.2018 року № 23.

При цьому, суд зазначає, що положеннями ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII встановлено, що внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Відповідно до приписів ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Проте, в протоколі Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 08.06.2018 року № 23 відсутнє посилання на жодну норму Закону № 1058-ІV або іншого нормативно-правового акту, на підставі якої позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

В обґрунтування правомірності своїх дій відповідач посилався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 08 червня 2016 року № 365 (надалі по тексту - Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 365).

Однак, судом не береться до уваги посилання відповідача як на підставу обґрунтованості відмови у призначенні пенсії позивачу на вказаний вище Порядок, оскільки, з урахуванням положень ч. 3 ст. 7 КАС України, слід застосувати до спірних правовідносин Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року № 1706-VІІ та Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які мають вищу юридичну силу.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Вирішуючи спір, судом також, враховуються правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18), стосовно того, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМ України № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

В силу приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені висновки мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку, щодо доказування правомірності дій стосовно винесення оскаржуваного протоколу № 23 від 08.06.2018 року.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В даній справі ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під.,6 поверх) призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) пенсію у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 18.10.2017 року.

Відносно позовної вимоги позивача в частині виплати заборгованості пенсії, що виникло починаючи з 18.10.2017 року, а також незалежно від результатів перевірки фактичного місця проживання, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", слід відмовити, оскільки позовні вимоги спрямовані на майбутнє.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо скасування рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 08.06.2018 (протокол № 23) щодо відмови в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1, як внаслідок зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити ОСОБА_1 пенсію у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 18.10.2017 року.

В іншій частині підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відносно клопотання позивача щодо зобов'язання відповідача протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили надати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов'язковості судових рішень та відсутності об'єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з підстав викладених вище.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Зважаючи на те, що ухвалою суду від 19.11.2018 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору по адміністративній справі № 520/10186/18 до ухвалення рішення у даній справі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під.) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 704,80 грн..

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під.) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під.) від 08.06.2018 (протокол № 23) щодо відмови в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1).

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під.) призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) пенсію у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 18.10.2017 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під.) до Державного бюджету України (Отримувач коштів: УК Основ'ян/мХар Основ'янсь/22030101 , код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р 4012, код класифікації доходів бюджету: 22030101) за рахунок бюджетних асигнувань суму судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову в загальному розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено 18 грудня 2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун