Справа № 200/11559/18-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 р. Справа№200/11559/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобовязання вчинити дії щодо перерахунку пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач, Управління) про визнання неправомірними дії, які виразились у незастосуванні при розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в України, з якої сплачено страхові внески за два календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2016 2017 роки, при переведенні з одного виду пенсії на інший, зобовязання переглянути заяву від 23.05.2018 року та здійснити перерахунок пенсії та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу і цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за два календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2016 2017 роки, з дати звернення до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії, тобто з 23.05.2018 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 01.01.2004 року по 2018 рік він отримував пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 13 п. б Закону України Про пенсійне забезпечення. Після досягнення позивачем 60 років, він звернувся до Центрального обєднаного УПФУ м. Маріуполя із заявою про перехід на пенсію за віком згідно із Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, але відповідач відмовився приймати заяву про переведення з одного виду пенсії на інший, тому позивач звернувся до УПФУ з письмовою заявою від 23.05.2018 року. Проте, Рішення відносно переведення ОСОБА_2 з одного виду пенсії на інший так відповідачем і не було прийняте.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі було запропоновано відповідачу у пятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

16 листопада 2018 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому, відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні як отримував пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. З 01 січня 2004 року пенсія позивача обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 29 травня 2018 року на адресу управління надійшла заява позивача про переведення з пільгової пенсії на пенсію за віком, однак керуючись вимогами Порядку №22-1, а також положеннями Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», управлінням, рішенням №24 від 04.07.2018 року було відмовлено у розгляді документів. Відповідач також зазначив, що пенсія за віком та пенсія за віком на пільгових умовах не відрізняються, оскільки чинним пенсійним законодавством встановлено, що пільга це зниження пенсійного віку яке передбачене пенсією за віком. Окрім того, на виконання ухвали суду, відповідачем була надано засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 та зазначено, що матеріали зазначеної справи не містять заяви позивача від 23.05.2018 року.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1. Є пенсіонером, перебуває на обліку в Маріупольському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Позивач звернувся до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя із заявою про переведення з пільгової пенсії на пенсію за віком.

Суд зазначає, що наявна в матеріалах справи заява про переведення з пільгової пенсії на пенсію за віком датована 15 квітня 2018 року, а не 23 травня 2018 року, як зазначає позивач.

Рішенням Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області № 24 від 04.07.2018 року відповідач відмовив позивачу у розгляді документів з огляду на те, що позивачем було порушено порядок звернення із заявою про перерахунок пенсії та зазначив, що законодавством не передбачено перехід з пенсії за віком по Списку №2 на пенсію за віком. У випадку незгоди з прийнятим рішенням, позивачу було запропоновано оскаржити його та ознайомитись з документами пенсійної справи особисто, прибувши до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно із п. 6 Порядку здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, у разі злиття органів виконавчої влади, права та обовязки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття.

31 травня 2018 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблений запис за № 1 274 134 0000 015352 про реєстрацію юридичної особи Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

31 травня 2018 року згідно Передавального акту передано облікові показники по зареєстрованим платникам відповідно до особових рахунків бази даних.

Отже, Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області є правонаступником всіх майнових прав та обовязків Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області та Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Згідно статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 92 Основного закону виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058- ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, а також Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування 09.07.2003 року №1058-IV ( далі Закон № 1058-IV) .

Відповідно до статті 9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. б статті 13 ЗУ № 1788 Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Вказане відповідає позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14.

Позивач в адміністративному позові стверджує, що при його зверненні із заявою до відповідача після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, він набув право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів статті 40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 13 Закону України Про пенсійне забезпечення для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Втім вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Вказаний висновок не суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14 та від 29 листопада 2016 року у справі № 21-6331а15, які полягають в тому, що особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у зв'язку із досягненням такого віку вона (пенсія) має обраховуватися на підставі положень статті 40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування як вперше.

Оскільки заява позивача до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області фактично стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п'ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах в містах, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 41/26486 чинного на час виникнення спірних відносин), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є органами ПФУ і їх основними завданнями є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 далі Порядок 22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 2 Порядку 22-1 міститься перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до пункту 3.3 Порядку 22-1 орган, що призначає пенсію, надає: роз'яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Згідно з підпунктом 4.1 пункту 4 Порядку 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

В порушення вимог зазначеного порядку позивач не подав заяву особисто або через його законного представника, а направив поштою, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія поштового конверту.

Отже, як вбачається з матеріалів справи позивач не звертався до Управління із заявою про переведення з пільгової пенсії на пенсію за віком в установленому порядку, питання про визнання неправомірними дії які виразились у незастосуванні при розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в України, з якої сплачено страхові внески за два календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2016 2017 роки, при переведенні з одного виду пенсії на інший є передчасними та не підлягають задоволенню. Окрім того, суд зазначає, що пенсія за віком та пенсія за віком на пільгових умовах не відрізняються.

Вказане відповідає позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 185/742/17.

Позовні вимоги про зобовязання переглянути заяву позивача від 23.05.2018 року та здійснення перерахунку та виплати пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу і цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за два календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2016 2017 роки, з дати звернення до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії, тобто з 23.05.2018 року, з урахуванням фактично виплачених сум є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Нормами частини другої статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобовязання вчинити дії щодо перерахунку пенсії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 30 листопада 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Грищенко Є.І.