Справа № 368/668/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 368/668/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кириченко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної установи «Кагарлицька виправна колонія №115» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 серпня 2018 року (повний текст складено 10 вересня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державної установи «Кагарлицька виправна колонія №115» про визнання протиправною і скасування постанови про накладення дисциплінарного стягнення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до державної установи «Кагарлицька виправна колонія №115», в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» Тимченка О.Ю. від 04 травня 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення на позивача.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 30 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» Тимченка О.Ю. від 04 травня 2018 року про накладення на засудженого ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, судом першої інстанції невірно розтлумачено вимоги кримінально-виконавчого законодавства України. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що постанова про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення була прийнята відповідачем у зв'язку з встановленням факту вчинення позивачем дисциплінарних проступків, та задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки безпідставно вийшов за межі позовних вимог.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що подані відповідачем доказі не в повній мірі доводять вину засудженого у вчиненні дисциплінарних правопорушень, а накладене на засудженого стягнення не відповідає тяжкості і характеру проступку засудженого.

Будучі належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, позивач явку свого представника до суду не забезпечив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є засудженим за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі та відбуває покарання в ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115».

04 травня 2018 року в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» Тимченко О.Ю. винесено постанову (а.с.16) про накладення дисциплінарного стягнення, згідно з якою засуджений ОСОБА_2 допустив порушення режиму відбування покарання, яке полягає в тому, що 14 квітня 2018 року систематично порушував елементи розпорядку дня установи та керуючись ст.ст.132, 134 КВК України засудженому ОСОБА_2 за порушення режиму відбування покарання призначено стягнення: ДІЗО - 14 діб.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що рішення відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого не відповідає положенням ст.ст.131-1 ч.1, 132 ч.1, 134 ч.1 та ч.8, 135 ч.7 КВК України, так як не є детально вмотивованим, тому що не вказано конкретні обставини вчинення порушень в частині кількості порушень, в чому конкретно виразились дії чи бездіяльність засудженого по порушенню розпорядку дня та якими дослідженими доказами це підтверджується.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, який є складовою частиною кримінально-виконавчого законодавства України, що регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1311 КВК України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Персонал установи виконання покарань зобов'язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Заходи стягнення, що застосовуються до осіб, позбавлених волі визначені ст.132 КВК України, згідно з ч.1 якої За невиконання покладених обов'язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення:

попередження;

догана;

сувора догана;

грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати;

скасування поліпшених умов тримання;

поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб;

поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб;

переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Частинами 1, 2, 8, 16 ст.134 КВК України передбачено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

За кілька проступків, вчинених одночасно, накладається одне стягнення.

Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов'язки, з визначенням строку тримання.

Адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов'язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Згідно з ч.1 ст.135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

Відповідно до ч.ч.5-7 наведеної статті особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов'язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб'єктів надання такої допомоги.

Засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п'ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2018 року на позивача було складено 3 рапорти, а саме:

№55 (а.с.10), відповідно до якого позивач був відсутній без поважних причин на ранковій перевірці згідно розпорядку дня, чим порушив р.ІІІ п.2 ПВР УВП, під час встановлення його місцезнаходження виявлено, що він перебував на спальному місці у не передбачений для сну час, чим порушив р.VI ПВР УВП, запропоновано вжити заходи дисциплінарного впливу;

№58 (а.с.12), відповідно до якого позивач навмисно підбурював та вимагав від іншого засудженого, який в цей час вийшов прибирати закріплену за кімнатою територію згідно з графіком чергування, до невиконання законних вимог представників адміністрації, а саме прибирання території, чим грубо порушив вимоги ст.392 КК України, що призвело до порушення встановленого порядку відбування покарань, запропоновано вжити заходи дисциплінарного впливу;

№69 (а.с.14), відповідно до якої позивач та двоє інших засуджених завчасно організувавши групу засуджених біля місця для паління активно приймали участь в організованій ними групі та підбурювали інших засуджених до невиконання законних вимог представників адміністрації, а саме шикування у спеціально відведеному місці для проведення вечірньої перевірки наявності засуджених, чим грубо порушив вимоги ст.392 КК України, що в подальшому призвело до дезорганізації роботи установи та встановленого порядку відбування покарання, запропоновано вжити відповідні заходи реагування.

По даним фактам оперуповноваженим ОГ капітаном внутрішньої служби Ковалем В.О. проведено перевірки, за наслідками яких складено висновки, затверджені в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» (а.с.11, 13, 15), за якими позивач від надання письмових пояснень відмовився, доказами порушення ним вимог режиму утримання є рапорт та відеоматеріали, доказами підбурювання засудженого ОСОБА_5 до не виконання законних вимог адміністрації є рапорт та пояснення засудженого ОСОБА_5, доказами організації групи засуджених до невиконання законних вимог адміністрації установи, що в подальшому призвело до дезорганізації роботи установи та встановленого порядку відбування покарання є рапорт та відеоматеріали. Згідно вказаних висновків засудженого ОСОБА_2 доцільно притягнути до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог р.V п.1 ПВР УВП, та порушення вимог режиму утримання.

Колегія суддів зазначає, що з пояснень засудженого ОСОБА_5 (а.с.37) неможливо встановити, що саме позивач підбурював його до не виконання законних вимог адміністрації, оскільки в ньому зазначено, що ОСОБА_5 не прибирав територію згідно графіку чергувань у зв'язку з моральним тиском з боку окремої категорії засуджених. В цих поясненнях відсутня будь-яка згадка про позивача, а тому вони не можуть бути належним доказом підбурювання позивачем засудженого ОСОБА_5 до не виконання законних вимог адміністрації.

Наявний в матеріалах справи акт від 14 квітня 2018 року (а.с.38) щодо відмови засудженого ОСОБА_2 від надання письмових пояснень не містить інформації щодо якого саме факту порушення він складений, враховуючи, що відповідачем розглядались питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності по трьом різним фактам порушень.

Згідно з протоколом №20 засідання дисциплінарної комісії від 04 травня 2018 року (а.с.41) комісією було вирішено за допущення позивачем 14 квітня 2018 року трьох порушень вимог режиму утримання, а саме: 1) відсутній на ранковій фізичній зарядці та ранковій перевірці; 2) підбурював іншого засудженого до невиконання законних вимог адміністрації установи; 3) підбурював інших засуджених до невиконання законних вимог представників адміністрації - оголосити 14 діб ДІЗО, голосували одноголосно за.

Колегія суддів зазначає, що дії позивача по підбурюванню засуджених до невиконання законних вимог адміністрації установи підпадають під ознаки окремого кримінального правопорушення, передбаченого ст.392 КК України, згідно з якою тероризування у виправних установах засуджених або напад на адміністрацію, а також організація з цією метою організованої групи або активна участь у такій групі, вчинені особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі чи у виді обмеження волі, - караються позбавленням волі на строк від п'яти до десяти років. Зазначене підтверджується як рапортами від 14 квітня 2018 року №58 та №69, так і висновками за наслідками проведених перевірок, в яких зазначено не про порушення позивачем вимог режиму утримання та елементів розпорядку дня, а про підбурювання інших засуджених до невиконання законних вимог адміністрації установи.

Таким чином, вчинення позивачем дій, за які ст.392 КК України передбачена кримінальна відповідальність, виключає можливість його притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки наведене є підставою для проведення відповідного розслідування за даним фактом, з метою притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення саме кримінального правопорушення, а не дисциплінарного проступку.

Крім того, за фактом створення 14 квітня 2018 року засудженим ОСОБА_2 з іншими засудженими організованої групи з метою невиконання законних вимог представників адміністрації відповідачем направлено до в.о. начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, керівнику Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області, начальнику Кагарлицької ВП Обухівського ГУ НП в Київській області відповідне спецповідомлення від 15 квітня 2018 року №1 (а.с.46).

Таким чином, відповідачем вживались дії з метою застосування до позивача різних видів покарань (дисциплінарне та кримінальне) за одне порушення.

Наведене свідчить про фактичне допущення позивачем одного дисциплінарного проступку - порушення вимог режиму утримання, що підтверджується рапортом від 14 квітня 2018 року №55 та відсутності одночасної сукупності дисциплінарних проступків, оскільки рапорти від 14 квітня 2018 року №58 та №69 стосуються проступків, за які передбачена кримінальна відповідальність за ст.392 КК України.

З огляду на встановлені обставини відповідачем не доведено необхідності застосування до позивача саме такого виду дисциплінарного стягнення як поміщення у дисциплінарний ізолятор і неможливості застосувати більш м'якого дисциплінарного стягнення у вигляді догани чи суворої догани.

В той же час, саме рішення відповідача, викладене у формі постанови про накладення дисциплінарного стягнення від 04 травня 2018 року не відповідає вимогам ст.ст.134, 135 КВК України, оскільки не є належним чином та детально вмотивованим, в ньому не вказано конкретні обставини вчинення порушень, їх кількість, в чому вони полягали, яким чином відбулось порушення позивачем елементів розпорядку дня установи, якими доказами такі обставини підтверджуються, не вказано про встановлені відповідачем причини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень на засудженого.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позовними вимогами ОСОБА_2 є визнання протиправним та скасування постанови в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» Тимченка О.Ю. від 04 травня 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення на позивача та саме в цих межах здійснювався розгляд справи судом першої інстанції.

В той же час, у відповідності до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Досліджуючи рішення відповідача на його відповідність ч.2 ст.2 КАС України, суд першої інстанції жодним чином не вийшов за межі позовних вимог та не допустив порушень норм процесуального права при розгляді даної справи.

В той же час, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого ним рішення та його відповідності нормам законодавства України, що регулює спірні правовідносини.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить висновку, що постанова в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» Тимченка О.Ю. від 04 травня 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення на позивача є необґрунтованою, прийнята без урахування всіх обставин, що мали значення для її прийняття, є протиправною та підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу державної установи «Кагарлицька виправна колонія №115» - залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма