Справа № 808/2741/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

27 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/2741/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року

у справі № 808/2741/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Інвар»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Інвар» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 388788 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 97197 грн.

Позовні вимоги мотивовані необґрунтованістю висновків акту перевірки підприємства від 12.04.2017 №213/08-01-14-06/36491152 щодо відсутності підтвердження реальності господарських операцій позивача з ПП «ТД «МАКС» та ТОВ «ТБС і К». Відповідачем не враховано наявність всіх необхідних первинних документів та бухгалтерських регістрів, які свідчать про рух активів у процесі здійснення господарської діяльності.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.04.2018 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2017 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 472 367 грн. 75 коп., у тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 377 894 грн. 00 коп., та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 94473 грн. 75 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення відповідних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій. До перевірки, рівно як і до суду, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між підприємствами та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Суд зазначив, що встановлена відповідачем наявність ознак фіктивності контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні реальності або нереальності господарської операції, наявності або відсутності в ній ділової мети, яка за змістом пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту. Крім того, що стосується економічної вигоди від отриманих у ПП «ТД МАКС» інформаційно - маркетингових послуг, то висновок про її відсутність є припущенням, яке не ґрунтується на законі. Також є незаконними твердження відповідача у частині договору про на дання експедиторських послуг, оскільки умовами вищевказаного договору не передбачено складання будь-яких інших документів на підтвердження наданих послуг, окрім актів здачі - прийняття робіт.

Водночас, судом встановлено, що всі первинні документи контрагента позивача - ТОВ «ТБС і К» є неналежними, оскільки підписані вказаною особою, яка фактично ніякого відношення до вказаного підприємства не має, фінансово-господарською діяльністю не займалася, адміністративно - розпорядчі функції керівників підприємства не виконувала, що встановлено в межах розслідування кримінальної справи. Виходячи з того, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «ТД Інвар» та ТОВ «ТБС і К» та завищення позивачем залишку від'ємного значення з податку на додану вартість у сумі 10894 грн. та необхідності застосування штрафних санкцій у сумі 2724 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління ДФС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позов відмовити в повному обсязі. Посилаючись на обставини, зафіксовані в акті перевірки від 12.04.2017, та дані кримінальних проваджень та судового вироку щодо посадової особи ПП «ТД Макс», відповідач наполягає на достатності доказів фактичного нездійснення зазначеним контрагентом позивача підприємницької діяльності, а тому первинні документи, які виписані цим контрагентом на адресу ТОВ ТД «Інвар», не мають юридичної сили, а відтак спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем правомірно.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

ТОВ «ТД Інвар» проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржене рішення суду першої інстанції цілком обґрунтованим та правомірним.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ГУ ДФС у Запорізькій області, проведено позапланову документальну невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Інвар» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період грудень 2014, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2015 року по взаємовідносинах з ПП «ТД «МАКС», жовтень 2015 року по взаємовідносинах з ТОВ «ТБС і К», за результатами якої складено акт від 12.01.2017 №213/08-01-14-06/36491152.

Перевіркою встановлено порушення підприємством п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст. 200, п.201.1, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення з податку на додану вартість у сумі 388788 грн., у т.ч. за період: січень 2015 року на загальну суму 49 786 грн.; лютий 2015 року на загальну суму 70 144 грн.; березень 2015 року на загальну суму 75 568 грн.; квітень 2015 року на загальну суму 118 174 грн.; травень 2015 року на загальну суму 36 834 грн.; червень 2015 року на загальну суму 27 389 грн. за господарськими операціями з ПП «ТД Макс»; жовтень 2015 року на загальну суму 10 893 грн. за господарськими операціями з ТОВ «ТБС і К».

До такого висновку контролюючий орган дійшов, виходячи з аналізу інформаційних баз даних ДФС України та Єдиного реєстру податкових накладних та з огляду на те, що перевіркою не підтверджено здійснення реальних, товарних, операцій між ТОВ «ТД Інвар» та ПП «ТД «МАКС», ТОВ «ТБС і К».

На підставі акту перевірки від 12.01.2017 №213/08-01-14-06/36491152, ГУ ДФС у Запорізькій області прийняте податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2017, яким ТОВ «ТД Інвар» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 388788 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 97197 грн.

Крім того, заперечуючи проти задоволення пред'явленого позову, відповідач посилається на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2017 у справі №1-кп/331/281/2017 ЄУН 331/2945/17, яким підтверджено створення підприємства - ПП «ТД «МАКС» з метою використання у незаконній діяльності, та вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі №337/5060/16-к від 03.02.2017, яким визнано винуватим ОСОБА_1 (директора ТОВ «ТБС і К») у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 205 КК України.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у відповідності до вимог ст.308 КАС України, погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

За визначенням, наведеним в пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, що діяла на момент здійснення позивачем спірних господарських операцій), господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість підлягає з'ясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.

У відповідності до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст.200 ПК України).

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абз.1-3 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому згідно з п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до положень статей 183 та 184 ПК України особа як платник ПДВ підлягає реєстрації шляхом внесення відповідного запису до реєстру платників; реєстрація особи як платника ПДВ діє до дати її анулювання.

Щодо взаємовідносин ТОВ «ТД Інвар» та ПП «ТД «МАКС» судом встановлено, що контрагент позивача - ПП «ТД «МАКС» на час здійснення господарських операцій з позивачем мало статус юридичної особи, платника податку на додану вартість, що свідчить про наявність у нього спеціальної податкової правосуб'єктності в ході виконання укладених з позивачем відповідних господарських договорів.

Протягом періоду, що перевірявся, між вказаними особами існували господарські взаємовідносини за наступними договорами:

- за договором поставки № 271214 від 27.12.2014, за умовами якого продавець поставив покупцю (позивачу) лісоматеріали.

На підтвердження поставки лісоматеріалів позивачем до перевірки та до матеріалів справи надані видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні.

Придбані позивачем лісоматеріали реалізовано ВАТ «Запоріжсталь» за договором поставки від 09.04.2014 №20/2014/961 та «МКК ім. Ілліча», що підтверджено наданими товарно-транспортними накладними.

Транспортування здійснювалось на замовлення та за рахунок ТОВ «ТД Інвар» відповідно до укладених з третіми особами договорами: від 27.02.2015 №27/2, від 19.03.2015 №190315-1, від 07.04.2015 №7/4.

- за договором про надання експедиторських послуг № 011214 від 01.12.2014, за умовами якого ПП «ТД «Макс» (виконавець) приймає на себе приймання та експедиторське супроводження вантажів залізничним транспортом.

Згідно із Додатками №1 від 01.12.2014, №3 від 01.02.2015, №4 від 01.02.2015 до Договору від 01.12.2014 №011214 виконавець здійснює приймання товару, пошук, замовлення транспорту для перевезення вантажів та їх експедиторське супроводження залізничним транспортом згідно умов договору. До перевірки позивачем надані первинні документи, які підтверджують виконання вказаного договору, а саме: акти здачі-прийняття робіт за грудень 2014 року, січень-червень 2015 року з додатками, у яких вказано найменування товару, обсяг його відвантаження, розрахунок вартості наданих послуг, залізничні накладні, які підтверджують факт перевезення вантажів залізничним транспортом, банківські виписки, податкова звітність з ПДВ.

- за договором про надання послуг № 120315 від 12.03.2015, за умовами якого ПП «ТД «Макс» (виконавець) прийняв на себе роботи по наданню послуг технологічної підготовки брусу М/Л порід для відвантаження замовнику при забезпеченні господарської діяльності підприємства, що включає: сортування та приймання брусу м/л порід за кількістю та якістю; пакування та маркування брусу м/л порід; завантаження брусу м/л порід в автотранспорт.

Факт виконання вказаного договору підтверджений актами здачі-приймання робіт, податковими накладними.

- за договором про надання інформаційно-маркетингових послуг № 021214 від 01.12.2014, за умовами якого ПП «ТД «Макс» (виконавець) має здійснити кон'юнктурне дослідження ринку збуту товарів замовника в межах території проведення досліджень; збір інформації про договірні ціни, що діють на товар на території проведення досліджень (попит на товар і перспективи його розвитку), розрахунки і розкид цін на товар, відомості про їх динаміку; та інш.

Пунктом 3.1. даного договору сторони встановили, що при завершенні робіт по кожному замовленню виконавець надає замовнику акт здачі-прийняття (надання послуг).

До перевірки контролюючому органу позивачем надані первинні документи, які підтверджують виконання вказаного договору, а саме: акти здачі-прийняття робіт за лютий-травень 2015 року, Звіти про виконані інформаційно-маркетингові послуги, у яких вказане найменування виконаних робіт вартість, наведені висновки за результатами виконаних робіт, рахунки-фактури, банківські виписки, податкова звітність з ПДВ.

- за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг № 031214 від 01.12.2014, за умовами якого замовник доручає, а виконавець (ПП «ТД «Макс») приймає на себе роботи по наданню інформаційно-консультаційних послуг ведення бухгалтерського обліку для забезпечення господарської діяльності підприємства, що включає консультаційні послуги з питань ведення бухгалтерського та податкового обліку та інш. Згідно п. 3.1. вказаного договору, виконані роботи оформлюються актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за відповідний вказаний в них період за погодженням обох сторін.

До перевірки контролюючому органу позивачем надані первинні документи, які підтверджують виконання вказаного договору, а саме: акт здачі-прийняття робіт за грудень 2014 - квітень 2015 року, рахунок-фактура, банківська виписка, податкова звітність з ПДВ.

ПП «ТД «Макс» - контрагент позивача на час здійснення господарських операцій з позивачем мав статус юридичних осіб, платників податку на додану вартість, що свідчить про наявність спеціальної податкової правосуб'єктності у контрагента позивача в ході виконання укладених з позивачем відповідних господарських договорів.

З огляду на зміст вказаних договорів, вони відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими.

Виходячи з поданих позивачем документів, зазначених вище, які були предметом дослідження контролюючим органом в ході проведення перевірки, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці документи є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» і є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій з поставки товару та надання послуг за вказаними договорами з ПП «ТД «Макс», руху активів у процесі здійснення господарських операцій та зміни у власному капіталі позивача.

Дії позивача та його контрагента ПП «ТД «Макс», вчинені на виконання умов договорів, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів таких видів. Фактична реалізація мети, з якою укладені вказані вище договори, настання правових наслідків, обумовлені ними, підтверджено належним чином складеними первинними документами, зазначеними вище.

Стосовно посилання відповідача, що у наданих позивачем товарно-транспортних накладних, складених за договором поставки лісоматеріалів, місцем навантаження є Полтавська область, м.Зіньків, вул.Гоголя, 125-А, в той час як інформації щодо наявності складу ПП «ТД «Макс» за вказаною адресою відсутня, апеляційний суд зазначає, що наведена обставина не може свідчити про нереальність господарської операції з поставки, оскільки жодна правова норма не зобов'язує продавця (постачальника) відвантажувати товар виключно з власного складу без залучення посередників (третіх осіб).

Стосовно первинних документів, складених за договором надання експедиторських послуг, відповідачем зазначено, що в актів виконаних робіт не визначено, хто саме здійснює приймання товару за якістю на станції відправлення, на жодному документі, щодо отримання товару від вищезазначених лісогосподарств відсутні позначки виконавця та печатка ПП «ТД «Макс», як експедитора лісоматеріалів, а стосовно первинних документів, складених за договором надання інформаційно-консультаційних послуг, відповідачем зазначено, що звіти про виконанні послуги, в яких міститься інформація, що підприємством проведений аналіз ринку збуту лісоматеріалів, запасних частин, запірної арматури, не містять інформації, яким чином досліджувались дані питання, що саме впливає на визначення вартості наданих послуг, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не містять конкретизації наданих послуг, містять лише загальний перелік назв послуг.

Апеляційний суд вважає наведені доводи відповідача такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки на даний час відсутня законодавчо визначена форма актів виконання робіт (надання послуг) та звітів про надання інформаційних послуг, і відповідачем не наведено норму чинного законодавства, яка б зобов'язувала суб'єкт господарювання будь-яким певним чином визначати обсяг наданих/отриманих послуг.

Так, норми глави 63 Цивільного кодексу України, якою врегульований такий вид зобов'язань як послуги, не встановлюють ніяких правил і вимог до форми та змісту документів, що складаються на виконання договору про надання послуг.

Приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» до первинних документів, вбачається, що зміст та обсяг господарської операції визначають особи, які відповідають за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. При цьому ці особи мають забезпечити розкриття змісту господарської операції та ідентифікацію активів, зобов'язань, доходів або витрат, з нею пов'язаних.

У спірних правовідносинах розкриття суті наданих позивачеві послуг і фактичне надання цих підтверджується наданими позивачем Звітами про виконані інформаційно-маркетингові послуги, актами здачі-приймання робіт, складеними в межах та на виконання означених вище договорів з ПП «ТД «Макс», які були предметом дослідження контролюючим органом в ході проведення перевірки.

Крім того, враховуючи принцип свободи укладення договору, виходячи з правил ведення господарської діяльності, платник податків має право самостійно визначати обсяг робіт та послуг, який йому необхідний для забезпечення власної господарської діяльності; визначення необхідності та доцільності укладення суб'єктом господарювання певних договорів не належить до компетенції податкових органів.

Відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з надання послуг меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, не спростовано відповідачем, необхідність укладення договору № 021214 від 01.12.2014 про надання інформаційно-маркетингових послуг зумовлена необхідністю віднайти способи збуту товарів, які були придбані ТОВ «ТД Інвар», проте не були реалізовані через відсутність інформації про ринки їх збуту, ціни та потенційних по купців (алюмінієва паста), а також забезпечення формування конкурентних цін на товари, які ТОВ «ТД Інвар» купував для поставки на користь третіх осіб (лісоматеріали, запірна арматура, автомобільні запчастини), пошук нових покупців та постачальників товарів. Тобто даний договір укладений з розумної економічної причини (ділової мети).

Стосовно доказів виконання договору про надання експедиторських послуг, апеляційний суд також погоджується з судом першої інстанції, що умовами вищевказаного договору не передбачено складання будь-яких інших документів на підтвердження наданих послуг, окрім актів здачі-прийняття робіт. В даному випадку у актах здачі-прийняття робіт наведений детальний опис наданих послуг, кількість лісоматеріалів, які були супроводжені, дата відвантаження товару. Надання ПП «ТД «Макс» окремої інформації щодо відвантаженого товару від лісогосподарств умовами договору не передбачено, оскільки така інформація вказана у актах здачі-прийняття робіт.

Також такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, є доводи відповідача, що товариством не надані контролюючому органу дані щодо наявності у співробітників необхідної освіти та навичок для визначення якості лісоматеріалів за договором по наданню послуг технологічної підготовки брусу та надання інформаційно-консультаційних послуг за відповідним договором.

Щодо доводів відповідача про не дослідження судом першої інстанції економічної вигоди від отримання вищезазначених послуг з огляду на те, що оформлення документів на придбання послуг аналізу ринку збуту, збирання інформації про договірні ціни, що діють на відповідний вид товару та інші послуги, відповідно до аналізу ІС «Податковий блок» та ЄДРПН не вплинуло на збільшення у товариства обсягів реалізуємого товару та збільшення покупців товарів (лісоматеріалів, запасних частин, запірної арматури), то у даному випадку відсутні дані відносно дослідженого контролюючим органом періоду, за який здійснювався відповідний аналіз, оскільки економічна вигода від таких послуг матиме місце не у періоді здійснення господарської операції, а у майбутніх періодах.

Стосовно посилань контролюючого органу на дані податкової інформації відносно ПП «ТД «Макс», апеляційний суд зазначає, що така інформація не може слугувати підставою для висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, і як, наслідок, порушення позивачем норм податкового законодавства.

Згідно п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на наявну у нього інформацію щодо контрагентів позивача, яка не має правових наслідків, не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Крім того, слід зазначити, що жодною нормою законодавства України не передбачається обов'язок платників податків - покупців товарів (робіт, послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти та правильності ведення ними податкового обліку, сплати податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників в ланцюгу) тощо.

Позивач, як сторона за відповідним господарським договором, рівноцінний учасник договірних правовідносин, не може впливати та контролювати діяльність свого контрагента, відповідати за дотриманням таким контрагентом вимог законодавства, сплату податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-якого з постачальників у ланцюгу постачання, зокрема, шляхом позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Стосовно посилань відповідача на матеріали кримінальних проваджень - провадження № 0000345 від 01.02.2016, в рамках якого здійснений вихід на податкову адресу ПП «ТД «Макс», за результатами якого встановлено, що підприємство за податковою адресою не знаходиться, та вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30.05.2017 у справі № 331/2945/17, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Вихід на податкову адресу ПП «ТД «Макс» здійснений 16.09.2016, проте у період після 25.08.2015 ТОВ «ТД Інвар» не мало господарських відносин та взаєморозрахунків з даним підприємством, тому встановлений факт відсутності підприємства за його податковою адресою ніяким чином не впливає на взаємовідносини позивача з ПП «ТД «Макс».

З приводу вищевказаного вироку Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30.05.2017 у справі № 331/2945/17, суд першої інстанції вірно зауважив, що даний вирок навпаки спростовує твердження відповідача про нереальність господарських операцій між ТОВ «ТД Інвар» з ПП «ТД Макс», оскільки з нього вбачається, що зміна керівника ПП «ТБ «Макс» на особу, яка визнана винною у скоєнні вказаних вище злочинів, відбулась 26.08.2015, оскільки саме з цієї дати єдиним учасником та керівником є ОСОБА_3, в той час як у період грудень 2014 року, січень-червень 2015 року керівником ПП «ТД Макс» був ОСОБА_4, який підписував усі первинні документи по господарських взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Інвар», і після 25.08.2015 товариство не мало господарських відносин та взаєморозрахунків з ПП «ТД Макс». Вирок стосовно колишнього директора ПП «ТД Макс» відсутній.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України не доведено обґрунтованості висновків щодо взаємовідносин позивача з ПП «ТД Макс», відповідно, порушення позивачем податкового законодавства, що стало підставою для збільшення оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 472367,75 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 377 894 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 94473,75 грн.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 808/2741/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко