Справа № 0440/6239/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

04 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 0440/6239/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотовой А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року (суддя Павловський Д.П) про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в адміністративній справі №0440/6239/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати Постанову №92/4.1-4/477 про накладення штрафу у розмірі 7446 грн., винесену 07 серпня 2018 року посадовою особою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 26 вересня 2018 року о 15:45 годині.

Позивачем також подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії спірної Постанови № 92/4.1-4/477 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі за вказаною позовною заявою.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить оскаржену ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими. Апелянт зазначає, що існує реальна можливість передачі спірної Постанови №92/4.1-4/477 до Державної виконавчої служби для здійснення примусового виконання. В свою чергу, у випадку прийняття судом рішення про задоволення позовної заяви, це значно ускладнить поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернувся до суду, а для відновлення наслідків, до яких призведе звернення постанови до примусового виконання, необхідно буде докласти значних зусиль. Також, скаржник зазначає, що підстави для забезпечення позову не завжди мають матеріальне втілення у вигляді письмових доказів, адже наявність існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача часто логічно випливає із суті винесеного відповідачем рішення. Також, позивач вказує, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного

його розгляду судом. Забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ніяк не змінює обсяг прав та обов'язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє вчиняти певні дії до вирішення спору у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

У судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги апеляційної скарги; представник відповідача просив залишити судове рішення без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності у даній адміністративній справі хоча б однієї з вичерпного переліку обставин, передбачених статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України, для постановлення судом ухвали про забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України , суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Перелік видів забезпечення позову встановлено частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об'єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, перш за все, необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, необхідність забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 92/4.1-4/477 від 07 серпня 2018 року застосовано штраф у розмірі 7446,00 грн., який вона повинна сплатити протягом одного місяця з дня прийняття постанови. Враховуючи, що позивач не погоджується із постановою відповідача та не має наміру сплачувати накладений на неї штраф у добровільному порядку, існує реальна можливість передачі постанови до Державної виконавчої служби на примусове виконання, що значно ускладнить поновлення її порушених прав та інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду, та для відновлення наслідків, до яких призведе звернення постанови до примусового виконання (зокрема, повернення майна (коштів), на які може бути звернено стягнення) необхідно буде докласти значних сил та витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

В свою чергу, статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено зупинення дії та виконання постанов органів Держпраці про накладення штрафів у разі оскарження їх у судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що примусове виконання оскаржуваної постанови про накладення штрафу може призвести до значної шкоди інтересам позивача та негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на кошти, майно тощо, накладення заборони розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або обмеження у користуванні таким майном. При цьому, без вжиття заходів забезпечення позову усунути негативні наслідки буде неможливо або для цього необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Захід забезпечення адміністративного позову, про вжиття якого просить позивач, відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. При цьому, правова оцінка дій та рішень відповідача підлягатиме встановленню під час судового розгляду даної справи.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №0440/6239/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 150, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року в адміністративній справі №0440/6239/18 скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити дію Постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 92/4.1-4/477 від 07 серпня 2018 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 грудня 2018 року та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 12 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук