Справа № 807/729/18
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2018 року м. Ужгород№ 807/729/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Копосович Е.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, представник - Жупан А.Ю.

третьої особи: Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, представник - Жупан А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа: Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить:

1.Визнати протиправною дію Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1;

2. визнати протиправним та скасувати рішення комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 03 травня 2018 року № 22 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії у разу втрати годувальника;

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію у разі втрати годувальника ОСОБА_3 з 04 жовтня 2011 року.

1. Позиції сторін

Позовні вимоги мотивовані тим, що Рішенням від 03 травня 2018 року комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсії Головного управління Пенсійного фонду України позивачці було відмовлено в призначенні позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника, керуючись п. а ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон). Дії відповідача, спрямовані на відмову у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, вважає протиправними, оскільки порушують право позивача на соціальний захист. Відтак просить задовольнити позовні вимоги .

07 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на даний адміністративний позов, відповідно до якого зазначено, що головне управління не погоджується з вимогами в повному обсязі. Так, 03.05.2018 року комісією при головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області протоколом №22 було відмовлено позивачу в призначенні пенсії керуючись ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2262-ХІІ). Зазначено, що на момент звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 досягла 73 років, є пенсіонером з 12.02.2000 року, а отже не відноситься до категорії осіб визначених пунктом "а" частини 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ. Враховуючи викладене та той факт, що позивачка не відноситься до категорії осіб, які мають право для призначення пенсії по втраті годувальника за померлим батьком, головне управління діяло правомірно та у відповідності до норм діючого законодавства приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протоколом від 03.05.2018 року. На підставі наведеного просить суд відмовити у задоволенні даного адміністративного позову.

16 серпня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив на даний адміністративний позов, якій не погоджується з позицією відповідача викладеною у відзиві з мотивів аналогічних наведених у даному адміністративному позові. Додатково зазначає, що необхідні документи для вирішення питання про перевід позивача на пенсію у разі втрати годувальника, відповідачу направлялись Державною прикордонною службою України 10 квітня 2017 року, відповідний лист від 10 квітня 2017 року за № 11/Ш-2751 приєднаний до позовної заяви. Крім того, вказує, що позивачем відповідачу була подана заява про переведення на інший вид пенсії, а останній неправомірно виніс рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, тобто фактично проігнорував суть її заяви.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з мотивів наведених вище та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні заперечив щодо даного адміністративного позову з підстав наведених у відзиві на даний адміністративний позов .

Заслухавши представників сторін , встановивши обставини справи на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, вивчивши пенсійну справу позивачки, проаналізувавши норми права, які підлягають або не підлягають застосуванню до даних правовідносин, надавши оцінку кожному аргументу сторін та мотиви суду, з яких суд дійшов до висновків у справі, констатує наступне.

2. Обставини, встановлені судом.

Відповідно до свідоцтва про народження батьком ОСОБА_1 був ОСОБА_3, 1915 року народження ( а.с.9).

Судом встановлено, що ОСОБА_3, був ветераном збройних сил СРСР, ветераном війни 1941-1945 років, інвалідом війни першої групи і отримував пенсію як інвалід війни 1 групи на підставі Закону.( а.с.13-14).

Згідно Свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 85 років батько позивача помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 14 травня 2001 року відділом РАГС Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області було зроблено запис № 376.( а.с.12).

Позивач перебуває на обліку у Мукачівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року, яке набуло законної сили 24 жовтня 2017 року, встановлено що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживала однією сім'єю з батьком ОСОБА_3, та була на його утриманні (а.с.25).

03.04.2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший , тобто на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3. батьком ОСОБА_3 ( а.с.48).

03.05.2018 року комісією при головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області протоколом №22 було відмовлено в призначенні пенсії керуючись ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2262-ХІІ). ( а.с.45-46).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Призначення та виплату пенсії в разі втрати годувальника врегульовано ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до ст. 29 Закону №2262-ХІІ, пенсії в разі втрати годувальника сім'ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім'ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім'ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до ч. З ст. 1 Закону №2262-ХІІ члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 30 Закону №2262- ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, то мали місце під час служби,

Пунктом "а" частини 4 етапі 30 Закону №2262- ХІІ передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не доспіли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надасться у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

У цій статті визначені умови, за яких членам сім'ї, зазначеним у її першій частині, призначається пенсія у зв'язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати дітьми, братами, сестрами та онуками, які мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Зі змісту цих норм убачається, що перелік непрацездатних членів сім'ї, яким може бути призначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника, є вичерпним. Вони не містять норм, згідно з якими до непрацездатних членів сім'ї померлою годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім'ї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов'язків.

На момент звернення із вищевказаною заявою ОСОБА_1 досягла 73 років є пенсіонером з 12.02.2000 року,а отже не відноситься до категорії осіб визначених пунктом "а" частини 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ.

Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р.) за N 1566/11846) встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подасться заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п. 2.3. Порядку , до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Стосовно рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2017 р. про встановлення факту перебування на утриманні, суд не може брати до уваги при здійсненні призначення пенсії по втраті годувальника, оскільки до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який є спеціальним законом, яким визначаються підстави і умови призначення пенсії по втраті годувальника, а саме однією з обов'язкових умов для призначення дні пні пенсії є її непрацездатність (непрацездатними членами сім'ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки. які не досягли 18 років або старші цього віку , якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років ).

Враховуючи викладене, та факт, що позивач не відноситься до категорії осіб, які мають право для призначення пенсії по втраті годувальника за померлим батьком головне управління діяло правомірно та у відповідності до норм діючого законодавства приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протоколом від 03.05.2018 року.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій у повному обсязі, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 242-246 КАСУ, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа: Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Закарпатський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б. Плеханова
Повний текст виготовлено та підписано 16 грудня 2018 року.