Справа № 640/14399/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 640/14399/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Пянової Я.В.

суддів: Чалого І.С. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 (головуючий суддя Зуб Г.А., м. Харків, повний текст складено 07.11.18 р.) по справі № 640/14399/18

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС

про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1В.), звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківської митниці ДФС (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Харківської митниці ДФС від 02.08.2018 року №0254/80700/18, прийняту заступником начальника Харківської митниці ДФС начальником УПМП та взаємодії ОСОБА_2, якою позивача було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що складає 362743,62 грн., а справу - закрити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Харківської митниці ДФС у справі про порушення митних правил №0254/80700/18 від 02 серпня 2018 року за ст. 485 МК України у відношенні ОСОБА_1 скасовано.

Справу про адміністративне правопорушення закрито.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 р. та прийняти нове судове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення взагалі не досліджувалися та не аналізувалися доводи і докази відповідача, на якого покладений обовязок доказування, як на субєкта владних повноважень - судом проаналізовано лише доводи позивача по цій справі.

На думку відповідача, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що правопорушення, за вчинення яких позивача притягнуто до відповідальності, не є триваючими, оскільки можуть бути скоєні виключно у момент подання митному органу митної декларації. Оскільки про факт декларування товару за кодом УКТ ЗЕД відповідачу стало відомо в момент прийняття відповідної митної декларації до митного оформлення, тобто 09.01.2018 року, а не з моменту виявлення та відображення цих обставин, шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення за фактом подання позивачем митної декларації, що мав місце 09.01.2018 року, станом на дату винесення оскаржуваної постанови, тобто 02.08.2018 року, сплинув.

В свою чергу, відповідач зауважує, що сам законодавець відносить порушення митних правил, передбачене ст.485 МК України, до триваючих правопорушень та повязує початок шестимісячного строку для накладення адміністративного стягнення за таке правопорушення саме з днем його виявлення, а не з днем вчинення.

Поняття триваючого правопорушення роз'яснювалось листами Міністерства юстиції України від 01.12.2003 р. № 22-34-1465, від 17.07.2007 р. №22-14-493.

Крім того, щодо розгляду порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, як триваючого правопорушення, позиція Харківської митниці ДФС підтверджується висновками Вищого адміністративного суду України, відображеними в постановах від 16.11.2016 р. по справі К/800/4518/16 та від 07.12.2016 р. по справі К/800/4515/16, від 06.04.2017 р. по справі №К/800/15860/16.

Отже, враховуючи викладене, правопорушення, передбачене статтею 485 МК України, віднесено до триваючих, що спростовує висновки суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до вищевказаних розяснень Мін'юсту, зазначено, що фіксація правопорушень та можливість накладення адміністративних стягнень за порушення митних правил розглядається в кожному окремому випадку в залежності від конкретних обставин справи.

При цьому, судом першої інстанції неправильно визначено момент виявлення правопорушення. Так, в оскаржуваному рішенні суд зазначає, що строк накладення адміністративного стягнення за фактом подання митної декларації повинен відраховуватись з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення, тобто з 09.01.2018 р.

З такими висновками відповідач не погоджується, оскільки відповідно до положень ст.ст. 488, 491, 494 МК України, днем виявлення правопорушення є дата складання протоколу про порушення митних правил №0254/80700/18 від 08.02.2018 р.

Постанову в справі про порушення митних правил №0254/80700/18 відносно декларанта ПП «Торговий дім «Золота миля» ОСОБА_1 винесено 02.08.2018 р., що свідчить про дотримання Харківською митницею ДФС шестимісячного строку для накладення адміністративного стягнення.

Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що в даному випадку сам по собі факт зазначення позивачем невірного коду товару в декларації не може бути доказом того, що його дії були направлені на несплату митних платежів у формі прямого умислу, відповідач посилається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 по справі №359/1615/16-а, відповідно до яких варіанти дій, які являють собою обєктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 485 МКУ, можуть бути вчинені як умисно (в тому числі з непрямим умислом), так і у звязку з необережністю (недбалістю). Протилежний висновок судів про те, що субєктивна сторона даного правопорушення можлива лише у формі умислу, є безпідставним, оскільки особа, відповідальна за передбачені цією статтею дії, може прямо і не бажати настання відповідної мети, однак повинна усвідомлювати можливість настання наслідків своїх дій у вигляді неналежної сплати митних платежів.

Також, відповідач зауважує на те, що декларант ПП «ТД «Золота миля» знав, що товар відноситься до замінників какао-масла, що підтверджується листом б/н від 16.08.16 р., який було додано декларантом до ЕМД.

Щодо наявних судових рішень Харківського окружного адміністративного суду та Харківського апеляційного адміністративного суду, якими визнано протиправним та скасовано рішення Харківської митниці ДФС про визначення коду товару № КТ- UА-2018 від 19.01.2018 року, відповідач звертає увагу на те, що на ці судові рішення подано касаційну скаргу.

Окрім того, відповідач зазначає про те, що оскаржуване рішення суду від 07.11.2018 року містить посилання на норми МК України, зокрема, статті 278, пп. а п. 1 ч. 1 ст. 291, п. 4 ч. 1 ст. 289, ч. 14 ст. 354 МК України, які взагалі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, з аналогічних підстав, викладених у судовому рішенні, а апеляційну скаргу вважає безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2018 року - без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 13.12.2018 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 09.01.2018 року позивачем, як декларантом ПП «Торговий дім «Золота миля», до митного поста «Харків-автомобільний» подано ЕМД №UA807190/2018/000331 в режимі типу «ІМ 40 ДЕ» на товар: «тверда фракція пальмоядрової олії «Goldchoc 555» - являє собою гідрогенізований, рафінований, відбілений, дезодорований пальмоядровий стеарин з вмістом вільних жирних кислот 0,01%, призначений для виробництва харчових продуктів, в упаковці масою нетто 20 кг-44400 кг. Без вмісту животних жирів. Не в первинній упаковці. Дата виробництва 11.2017р. Кінцевий термін використання 11.2018р. Виробник: «P.T. MUSIM MAS», Індонезія. Країна виробництва: ID. Торгівельна марка: Goldchoc 555.

Декларантом (позивачем) визначено код згідно УКТ ЗЕД 1516 20 98 13, та відповідно застосовано ставку мита-0%, заявлена митна вартість 2015242,17 грн.

У процесі митного контролю системою управління ризиків було згенеровано форми контролю: 905-3 з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно УКТ ЗЕД, та 107-3 (контроль правильності класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД).

З метою вирішення правильності класифікації товару відповідно до УКТЗЕД 09.01.2018 р. направлено запит до відділу класифікації товарів УАМП Харківської митниці ДФС №6.

19.01.2018 року митним постом отримано Рішення про визначення коду товару №КТ- UA-2018, відповідно до якого змінено код товару згідно з УКТ ЗЕД на НОМЕР_1, до якого застосовується розмір ставки мита на імпорт в Україну товару 5%.

Таким чином, заявлення позивачем у МД недостовірної інформації по товару вплинуло на класифікацію товару згідно з УКТЗЕД. За фактом зміни коду товару змінюються заходи тарифного регулювання, а саме ставка ввізного мита змінюється з 0% на 5%. Заходи нетарифного регулювання при цьому не змінились. Враховуючи викладене, сума недоборів митних платежів, що підлягає сплаті становить 120914,54 грн.

За вказаним фактом відносно позивача складено протокол про ПМП №0254/80700/18 від 08.02.2018 року за ст. 485 МК України, примірник якого позивач отримав 08.02.2018 року.

Постановою заступника начальника Харківської митниці ДФС від 02.08.2018 року в справі про порушення митних правил №0254/80700/18 року визнано винним позивача у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді 300% несплаченої суми митних платежів, що складає 362743 грн. 62 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування постанови Харківської митниці ДФС у справі про порушення митних правил №0254/80700/18 від 02 серпня 2018 року за ст. 485 МК України у відношенні ОСОБА_1 та закриття справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що вони є правомірними та обґрунтованими.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині визнання протиправною оскаржуваної постанови, суд першої інстанції виходив з того, що приписи ст. 286 ч.3 КАС України передбачають визначені наслідки розгляду справи з приводу рішень субєктів владних повноважень.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на те, що ані позивачем, ані відповідачем рішення суду в частині позовних вимог, які були залишені без задоволення, в апеляційному порядку оскаржене не було.

Згідно з ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з такого.

Стаття 458 Митного кодексу України (далі - МК України) визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Диспозиція статті 485 МК України передбачає адміністративну відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Отже, з об'єктивної сторони склад правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, характеризується наявністю дій, а з субєктивної у формі умислу.

Відповідно до ст. 262 МК України товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Згідно з ч.1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частинами 3, 5 статті 265 МК України передбачено, що підприємства можуть бути декларантами, за умови перебування їх на обліку в органах доходів і зборів України.

Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Відповідно до ч.1 ст. 266 МК України декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Частиною 8 ст. 257 МК України визначено перелік відомостей, які вносяться до митної декларації декларантом.

Зокрема, відповідно до п.п. г п.5 ч.8 ст. 257 МК України, до декларації декларантом вносяться відомості про код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до ч.8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною 4 статті 266 МК України визначено, що у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом, передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Частиною 13 статті 264 МК України унормовано, що документи, відомості, про які зазначено в митній декларації, повинні зберігатися декларантом або уповноваженою ним особою протягом не менше ніж 1095 днів. Декларант та уповноважена ним особа несуть установлену цим Кодексом та іншими законами України відповідальність за подання недостовірних відомостей, внесених ними до митної декларації, за знищення або втрату документів, відомості про які зазначені в митній декларації, до закінчення строку зберігання, передбаченого цією частиною.

Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, графа 31 МД повинна містити такі відомості про товар: опис товару відповідно до товаросупровідних документів в обсязі, достатньому для його розпізнання та віднесення до коду згідно з УКТЗЕД.

Позивачем в митній декларації у графі 31 вказаний опис товару, в тому числі згідно із товаросупровідними документами. Отже, позивачем не було надано до митного органу недостовірних документів для визначення коду товару, недостовірної інформації або приховування будь-якої інформації, необхідних для класифікації товару, оскільки при визначенні митницею коду товару були використані товаросупровідні документи, надані позивачем.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 69 МК України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

За змістом ст.485 Митного кодексу України склад вказаного порушення обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети, а саме ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, що обумовлює обов'язкове подання неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинене тільки з умисною формою вини.

В даному випадку, сам по собі факт зазначення позивачем невірного коду товару в декларації не може бути доказом того, що її дії були направлені на несплату митних платежів у формі прямого умислу.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладених в постановах від 06 червня 2018 року по справі №607/1866/17 та № 607/2391/17, для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 Митного кодексу України, необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Доказів того, що позивач заявив неправдиві відомості щодо істотних умов зовнішньо-економічного договору, ваги або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, надав неправдиві дані, необхідні для визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості з метою звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, суду відповідачем не надано.

Крім того, неправильне визначення коду УКТЗЕД декларантом без наявності умислу та спеціальної мети не є окремим видом порушення митних правил та само по собі не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, якщо інші відомості, необхідні для його визначення, є достовірними та зазначені декларантом в ЕМД.

Відповідно до ч. 1 ст. 531 Митного кодексу України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Правопорушення, за вчинення яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, не є триваючими, оскільки можуть бути скоєні виключно у момент подання митному органу митної декларації. Посилання представника відповідача, що днем виявлення правопорушення є день складання протоколу про ПМП є необґрунтованим, та таким, що суперечить приписам МК України.

Оскільки про факт декларування товару за кодом УКТ ЗЕД відповідачу стало відомо в момент прийняття відповідної митної декларації до митного оформлення, тобто 09.01.2018 року, а не з моменту виявлення та відображення цих обставин. З урахуванням наведеного, шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення за фактом подання позивачем митної декларації, що мав місце 09.01.2018 року, станом на дату винесення оскаржуваної постанови, тобто 02.08.2018 року, сплинув.

За приписами статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно з п.п. а п. 1 ч.1 ст. 291 МК України обов'язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими) при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 289 МК України обов'язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки орган доходів і зборів самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов'язання.

Положеннями ч.14 ст. 354 МК України визначено, що в акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов'язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Отже, враховуючи вищенаведене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зауважити на таке.

В провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа № 820/2557/18 за позовом Приватного підприємства "Торговий дім" "Золота миля" до Харківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про визначення коду товару.

Предметом розгляду зазначеної справи було, зокрема, визнання протиправним та скасування рішення про визначення коду від 19 січня 2018 року №КТ-UA-2018, з мотивів безпідставності його прийняття.

Колегія суддів зазначає, що на підставі цього рішення відповідачем було прийнято оскаржувану постанову від 02.08.2018 року в справі про порушення митних правил №0254/80700/18 року.

Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року по справі № 820/2557/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 року та постановою Верховного Суду від 27.11.2018 року, позов задоволено, визнано протиправними та скасовано рішення про визначення коду від 18 січня 2018 року №КТ-UA-2018 та від 19 січня 2018 року №КТ-UA-2018.

Зазначеним судовим рішенням встановлений факт того, що заявлений позивачем код товару відповідає його визначальним характеристикам відповідно до товаросупровідних документів, в той час як визначений митним органом код згідно з УКТЗЕД навпаки. Судами застосовано Основні правила інтерпретації УКТЗЕД, визначені Законом України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року №584-VII (правила 1-4), а також Пояснення до товарних позицій 1516 і 1517.

Вищезазначене судове рішення набрало законної сили 27 листопада 2018 року.

Відповідно до ст. ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року №1402-VIII (зі змінами та доповненнями) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

З огляду на те, що вищезазначеним судовим рішенням по справі № 820/2557/18, яке набрало законної сили, встановлений факт того, що заявлений позивачем код товару відповідає його визначальним характеристикам згідно товаросупровідних документів, в той час як визначений митним органом код згідно УКТЗЕД навпаки, а тому визнано протиправним та скасовано рішення про визначення коду від 19 січня 2018 року №КТ-UA-2018, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач безпідставно виніс оскаржувану постанову від 02.08.2018 року №0254/80700/18, якою позивача було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що складає 362743,62 грн.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність свого рішення, що оскаржується.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 по справі № 640/14399/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 13.12.2018.