Справа № 826/18020/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА
Іменем України

13 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, за участю третьої особи - Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо непризначення та невиплати позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 3 групи, одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 30 мінімальних заробітних плат;

- зобов`язання відповідача здійснити нарахування, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової компенсації в сумі 30 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 3 групи з розрахунку мінімальної заробітної плати, яка визначається на момент виплати.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на отримання одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Відповідач та третя особа у відзивах на апеляційну скаргу просять відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 1 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про призначення одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

До заяви позивачем додано: 1) копію банківських реквізитів «Приват Банку»; 2) копію Експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої експертної ради від 09.06.1992 на ім`я заявника; 3) копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 4) копію паспорту; 5) копію довідки МСЕК про призначення інвалідності.

Листом від 06.12.2017 за № 37/13-26709 Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації повідомило ОСОБА_1 , що виплата компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи не проводилась, оскільки заявником не було подано відповідної заяви та не надано підтверджуючий його право на компенсацію документ: а саме: «Експертний висновок» Центральної міжвідомчої експертної комісії.

ОСОБА_1 28 грудня 2017 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, згідно з якою просив призначити одноразову грошову компенсацію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації винесено проект рішення від 03.01.2018, яким передбачалось, що ОСОБА_1 на підставі статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначено одноразову компенсацію з 01.12.2017 по 31.12.2017 в розмірі 189,60 грн., який переданий Київському міському центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для його затвердження.

Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат 08.02.2018 складено висновок № 67, яким рекомендовано при призначенні одноразової компенсації за шкоду заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_1 , якого визнано інвалідом з 2000 року, звернути увагу на те, що заява на призначення одноразової компенсації подана 28.12.2017. Також рекомендовано з`ясувати обставини щодо виплати одноразової компенсації за шкоду заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи по лінії Міністерства оборони, оскільки захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що станом на час звернення позивача до суду та розгляду даної справи в суді, остаточне рішення Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не прийнято, а тому звернення позивача до суду є передчасним.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII) у редакції, чинній станом на час встановлення позивачу інвалідності, одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат.

Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого.

Отже, станом на час встановлення позивачу інвалідності у 2003 році у нього виникло право на отримання протягом одного місяця одноразової компенсації у розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що про порушення свого права на отримання такої компенсації, позивач мав дізнатись не отримавши її протягом місяця з дня встановлення інвалідності, однак, будь-яких доказів оскарження такої бездіяльності компетентних органів в визначений законом строк, матеріали справи не містять.

Поряд із цим, як зазначалося, позивач намагався реалізувати своє право на отримання такої допомоги у 2017 році, подавши відповідну заяву до відповідача в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Враховуючи постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 381/3204/17, спірні правовідносини у даній справі для цілей застосування строку апеляційного оскарження пов`язані не з бездіяльністю компетентних органів, яка мала місце у 2003 році, а з бездіяльністю, що мала місце у зв`язку із зверненням позивача за отриманням компенсації у новому (чинному) порядку.

Так, після встановлення позивачу інвалідності, до статті 48 Закону 796-XII вносились суттєві зміни. Зокрема статтею 48 Закону 796-XII у редакції Закону України №107-VI від 28.12.2007 передбачалося, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У чинній на час виникнення спірних правовідносин (2017 рік) редакції статті 48 Закону 796-XII передбачено, що одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 760 (далі Порядок № 760) виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. № 1146 Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги (Офіційний вісник України, 2002 р., № 34, ст. 1584), поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги» запроваджено з 1 січня 2003 року призначення всіх видів соціальної допомоги місцевими органами праці та соціального захисту населення за єдиною заявою.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.04.2015 № 441 затверджено форму заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, який набрав чинності 02.11.2016 та яким передбачено, що така виплата здійснюється на підставі заяви, яка подається протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності.

Норми чинного законодавства також передбачають, що розмір компенсації встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо компетенції Кабінету Міністрів України вирішувати питання порядку реалізації соціальних прав громадян, то колегія суддів додатково звертає увагу на таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У пункті 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (п. 2, 3 ст. 116).

У рішенні від 2 березня 1999 року № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до п. 3 ст. 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, норми чинного законодавства України та судова практика Європейського суду з прав людини допускають зміну Урядом механізму реалізації соціально-економічних прав громадян за умови збереження таких прав.

Так, пунктом 4 Постанови № 760 передбачено, що одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року № 285 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України.

Підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 14 травня 2015 року № 285 установлено такі розміри виплат, передбачених статтями 36 і 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів і виконанні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів і виконанні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів і виконанні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою: інвалідам III групи - 189,6 гривні.

Отже, згідно вимог чинного законодавства, за зверненням до відповідних органів праці та соціального захисту населення за із заявою встановленої форми, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами III групи внаслідок Чорнобильської катастрофи мають право на отримання одноразової компенсації у розмірі 189,6 гривні.

Як зазначалося, позивач 28.12.2017 звернувся до відповідача із заявою встановленої форми (а.с. 25-27), за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення «про призначення компенсації» від 03.01.2018 (а.с. 28), яким позивачу призначено виплату спірної компенсації у розмірі 189,6 грн. Відомості про виплату такої компенсації відсутні.

Натомість Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат складено висновок, яким рекомендовано звернути увагу на те, що позивача визнано інвалідом у 2000 році, а із заяво він звернувся у 2017 році (а.с. 29). Також рекомендовано з`ясувати виплату компенсації по лінії Міністерства оборони. У зв`язку із цим, відповідачем 21.02.2018 направлено лист до військового комісаріату (а.с. 30).

Колегія суддів наголошує на тому, що складення Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат певних висновків, направлення запитів до військових комісаріатів, не скасовує рішення про призначення виплати позивачу оскаржуваної компенсації (а.с. 28) та не відміняє обов`язку відповідача щодо його виконання шляхом перерахування відповідних коштів позивачу.

Посилання відповідача та суду першої інстанції на те, що документ «рішення про призначення компенсації від 03.01.2018» (а.с. 28) є лише проектом відповідного рішення, який направлявся на затвердження Київському міському центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, колегією суддів відхиляється, оскільки, як вбачається з належним чином засвідченої копії цього документа (а.с. 28), він підписаний начальником управління, скліплений печаткою управління, долучений до пенсійної справи позивача (а.с. 64), а будь-які відмітки про те, що вказане рішення є проектом відсутні. Нормами чинного законодавства не передбачено складення проектів рішень про призначення спірної допомоги та направлення їх на затвердження до інших органів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що питання призначення виплати позивачу спірної допомоги у розмірі 189,6 грн відповідачем було вирішено на користь позивача про що 03.01.2018 прийнято відповідне рішення. Докази скасування чи оскарження цього рішення матеріали справи не містять.

Не зважаючи на прийняття такого рішення (за підписом начальника Соя О.), відповідач у листі від 03.07.2018 № 37/10-9352 (також за підписом Соя О.; а.с. 147) пославшись на пункт 3 Порядку № 760 повідомив позивача про відсутність у нього права на отримання компенсації, що, на переконання колегії суддів є протиправним.

За таких обставин, враховуючи, що спірну компенсацію позивачу було призначено на підставі рішення, доказів скасування якого суду не надано, то позивач має право на виплату такої компенсації. Проте, оскільки доказів виплати позивачу 189,6 грн матеріали справи не містять, то колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині відмови у зобов`язанні відповідача здійснити таку виплату.

Щодо зменшення розміру спірної компенсації до 189,6 грн з 30 мінімальних заробітних плат у порівнянні з 2003 роком, то колегія суддів вважає за необхідне відмітити таке.

У рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Таким чином, зміна законодавчих норм щодо соціально-економічних прав громадян є допустимим. У суду відсутні відомості про визнання нечинними чи неконституційними норм, що регулюють спірні правовідносини, а також відсутні підстави вважати про їх невідповідність Основному Закону.

Тому, відсутні підстави для застосування положень статті 48 Закону № 796-XII у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності у 2003 році.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позов позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, за участю третьої особи - Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї у розмірі 189,6 грн, що призначена рішенням Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.01.2018 (пенсійна справа 702472).

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї у розмірі 189,6 грн, що призначена рішенням Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.01.2018 (пенсійна справа 702472).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов