Справа № 243/6812/17
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р. Справа№243/6812/17

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кониченка О.М. при секретарі судового засідання Рудь Т.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько - Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність, та зобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність відповідача яка полягає у не виплаті з березня 2016 року пенсії, визнання протиправним та скасування рішення відповідача про призупинення виплати пенсії та зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з березня 2016 року включно а також утриматись від подальшого призупинення (припинення) виплати пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером за віком, та внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України. До березня 2016 року позивач отримував пенсію шляхом зарахування на рахунок відкритий у ПАТ «Ощадбанк», але з березня 2016 року виплату пенсії припинено. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує конституційні права. Просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача яка полягає у не виплаті з березня 2016 року пенсії, визнання протиправним та скасування рішення відповідача про призупинення виплати пенсії та зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з березня 2016 року включно, а також утриматись від подальшого призупинення (припинення) виплати пенсії.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1, задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2016 року та зобов'язано Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 лютого 2016 року на рахунок ОСОБА_1, відкритий ним раніше у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року по справі № 243/6812/17 залишено без задоволення. Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року по справі № 243/6812/17 залишено без змін.

Відповідачем була подана касаційна скарга на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року по справі № 243/6812/17 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року по справі № 243/6812/17.

Постановою Верховного Суду від 17 липня 2018 року касаційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області задоволено частково. Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року скасовано. Верховний Суд встановив, що підставою для скасування постанови Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року є не встановлення суттєвих для вирішення справи обставин, які мають значення для вирішення справи істотне значення, на підставі допустимих доказів, а саме строк з якого утворилась заборгованість, у зв'язку з чим справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року справу № 243/6812/17 було передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 10 вересня 2018 року Донецький окружний адміністративний суд прийняв справу до провадження та призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін на 24 вересня 2018 року.

Ухвалою від 24 вересня 2018 року розгляд справи був відкладений на 10 жовтня 2018 року.

10 жовтня 2018 року розгляд справи був відкладений на 29 жовтня 2018 року.

Ухвалою від 29 жовтня 2018 року суд перейшов зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 26 листопада 2018 року.

Ухвалою від 26 листопада 2018 року розгляд справи був відкладений на 11 грудня 2018 року.

Ухвалою від 11 грудня 2018 року суд за замінив первинного відповідача його правонаступником Костянтинівсько - Дружківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області.

Ухвалою від 11 грудня 2018 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

16 серпня 2017 року від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував наступним, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформленням і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 1 жовтня 2014р. №509. Згідно із Постановою № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 21.11.2014 №13747/0/14-14/8 щодо обміну інформацією про осіб, які взяті на облік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» щомісяця з 05.12.2014 року проводиться обмін інформацією з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб між органами

Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення. За результатами обміну інформацією з органами соціального захисту населення про осіб, які взяті

на облік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», ОСОБА_1 з 01.02.2017 року була призупинена виплата пенсії для з'ясування фактичного місця проживання пенсіонера. Пенсія ОСОБА_1 виплачена з 01.08.2014 року по 31.01.2017 року.

Поновлення виплати призупинених пенсій проводиться з дати припинення виплати на підставі особистого звернення пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб незалежно від причин тимчасового призупинення виплати з урахуванням Постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії ВС 445189, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1. Позивач є пенсіонером за віком та дитиною війни, про що свідчить пенсійне посвідчення НОМЕР_2.

17 грудня 2015 року позивач взятий на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою проживання: АДРЕСА_2, про що свідчить довідка № від 17.12.2015 року. Довідка є чинною та на момент розгляду справи не скасована (доказів її скасування сторонами до суду не надано).

11 грудня 2018 року від відповідача надійшла довідка про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 в якій зазначено, що пенсія позивачу виплачена в березні 2016 року та виплачувалась до січня 2017 року включно, з лютого 2017 року по липень 2018 року включно пенсія ОСОБА_1 нараховувалась, але не виплачувалась.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності невиплати такого виду страхової виплати, як пенсія.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. При цьому основи соціального захисту, а також форми і виді пенсійного забезпечення, визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Зокрема, з огляду на положення статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Разом з цим, положення частини 1 статті 27 цих же основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Отже, Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення таких страхових виплат, як пенсія, не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Згідно статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Відповідно частини 1 статті 49 Закону України №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, і закон, який є спеціальним, вичерпних випадків припинення пенсійних виплат не передбачав, але унормовував, що ці інші випадки припинення пенсійних виплат можуть бути передбачені тільки законом.

Також суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку, хоча припинення виплати пенсії могло мати місце й в інших випадках, передбачених іншим законом, воно можливе виключно на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду або за рішенням суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що призупинення виплати пенсії позивачу мало місце не у спосіб передбачений законом України, а з точки зору положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було "законним".

Суд зазначає, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, в силу положень статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб". Проте будь-яких положень щодо незастосування до внутрішньо переміщених осіб Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у собі не містить, а положення Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та Закону України "Про боротьбу з тероризмом" не містять вказівок про те, що ці закони є спеціальними по відношенню до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд констатує, що Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та Закон України "Про боротьбу з тероризмом" не визначає жодної спеціальної підстави для припинення виплати особі будь-якого виду соціальної виплати, у тому числі і пенсії, як і не наділяє органи пенсійного фонду України правом не приймати рішення у випадку наявності підстави для припинення виплати пенсії, як це прямо встановлено частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і тим більше, не встановлює права вчинити це автоматично на підставі інформації, отриманої від управління праці та соціального захисту населення, Держприкордонслужби, СБУ або іншого державного органу про відсутність внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання чи про її повернення до покинутого місця проживання і не повернення назад.

Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені саме Конституцією та законами України.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії, суд вважає таким, що не мало ознак "законності". Тому, суд не бачить необхідним перевіряти дії пенсійного органу на предмет того чи переслідували вони легітимну мету: публічні або ж суспільні інтереси, а також чи було втручання у право на мирне володіння своїм майном пропорційним поставленій меті. Встановлення судом відсутності "законності втручання", тобто вчинення дії не у спосіб, що встановлений законом, є окремою підставою, яка вказує на те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03.05.2018.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини п'ятої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п'ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо припинення виплати пенсії позивачу в розумінні зазначеної норми Закону.

Позивач в позовній заяви вказав про те, що виплата пенсії була припинена з березня 2016 року, проте згідно довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 в якій зазначено, що пенсія позивачу виплачена в березні 2016 року та виплачувалась до січня 2017 року включно, з лютого 2017 року по липень 2018 року включно пенсія ОСОБА_1, нараховувалась але не виплачувалась.

Враховуючи ту обставину, що позивач звернувся до суду 31 липня 2017 року суд вважає за доцільним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність яка полягає у не виплаті пенсії з лютого 2017 року по липень 2017 року включно та зобов'язати відповідача сплатити заборгованість за період починаючи з лютого 2017 року по липень 2017 року включно. Суд не може вирішувати питання виплати пенсії на майбутнє, а відповідних заяв від позивача про зміну періоду виплати пенсії до суду не надходило.

Стосовно вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача утриматись від подальшого призупинення (припинення) виплати пенсії задоволенню не підлягають, оскільки вона є передчасною та суд не може вирішувати дане питання на майбутнє.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду щодо зобов'язання відповідача сплатити заборгованість за період починаючи з лютого 2017 року по липень 2017 року включно підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір в розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Костянтинівсько - Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність, та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Костянтинівсько - Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25, ) яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 з лютого 2017 року по липень 2017 року включно.

Зобов'язати Костянтинівсько - Дружківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області ( Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25, ) сплатити заборгованість ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) по пенсії за період починаючи з лютого 2017 року по липень 2017 року включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання судове рішення в частині виплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Повний текст рішення складено та підписано 17 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кониченко О.М.