Справа № 215/4776/18 (2-а/215/170/18)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

12 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 215/4776/18 (2-а/215/170/18)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року (суддя суду 1 інстанції Квятковський Я. А.) по справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради ОСОБА_3, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася в не підкоренні конституційним принципам і не забезпеченні гарантій статей 33, 46, 48 Конституції України та притягнути до адміністративної відповідальності згідно пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду мотивована тим, що переданий на вирішення суду спір предметно не підсудний місцевим загальним судам як адміністративним судам.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції був зобов'язаний відкрити провадження у справі, оскільки юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі.

Так, позивач вважає, що суддя визначив помилкові підстави, межі повноважень та спосіб дій відповідача, встановив помилковий характер спору, правовий статус та природу відповідача у зв'язку з чим помилкового дійшов висновку про передачу справи до окружного адміністративного суду. Зазначає, що пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам підсудні адміністративні справи з приводу бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Оскільки у позовній вимозі він просив притягнути до адміністративної відповідальності відповідача, вважає, що він вірно подав позов, відповідно до територіальної підсудності, до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У відповідності до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що спір виник між фізичною особою - ОСОБА_1 та суб'єктом владних повноважень щодо оскарження бездіяльності начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради ОСОБА_3, що полягає у не вжитті системи заходів відповідно до гарантій статей 33, 46, 48 Конституції України.

Положеннями статті 20 КАС України передбачене розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Частиною 1 статті 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Частиною 2 статті 20 КАС України встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першої цієї статті.

Так, суд першої інстанції, враховуючи зміст заявлених позивачем вимог, дійшов висновку про те, що справа за позовом ОСОБА_1 предметно не підсудна місцевим загальним судам як адміністративним судам, що виключає можливість його вирішення місцевим загальним судом як адміністративним, з визначенням загальної підсудності за місцем реєстрації позивача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що даний спір виник між фізичною особою - ОСОБА_1 та суб'єктом владних повноважень щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Отже, зважаючи на предмет спору та суб'єктних склад учасників даної справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що справа предметно підсудна окружному адміністративному суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?і;…&?о; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З огляду на визначені позивачем предмет та підстави адміністративного позову, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про передачу даної справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 12.12.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя Ю.В. Дурасова

суддя А.В. Суховаров