Справа № 0940/1180/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2608/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Запотічного І.І., Довгої О.І.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича та Компанії «NIBULON S.A.» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018р. ухвалене в письмовому провадженні під головуванням судді Шумей М.В. в м. Івано-Франківськ в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-МВ» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича про визнання дій протиправними і зобов'язання утриматися від вчинення певних дій в майбутньому,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2018р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-МВ» звернулося в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. про визнання протиправними дії в межах виконавчого провадження № 55583162/20.1-4/23 від 26.03.2018р. щодо позивача та його посадових осіб, які виявляються у перевищенні та зловживанні правами державного виконавця, наданих Законом України «Про виконавче провадження», зобов'язати припинити такі дії та утриматися від послідуючих протиправних дій.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. щодо вимоги про надання інформації № 55583162/20.1-4/23 від 26.03.2018р. та здійснення виклику посадових осіб ТзОВ «Агро-МВ» для надання пояснень № 55583162/20.1-4/23 від 06.06.2018р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржили старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. та особа, яка не брала участі в справі, Компанія «NIBULON S.A.».

В своїй апеляційній скарзі відповідач старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В., покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що під час судового розгляду не встановлено, які саме права та інтереси позивача порушені спірними діями відповідача; діям останнього не надана правова оцінка щодо їх відповідності Закону України «Про виконавче провадження»; ТзОВ «Зорі Прикарпаття» не може вважатися належним позивачем, оскільки оспорюваний виклик був скерований керівнику підприємства.

Окрім цього, розгляд справи помилково здійснений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; судом не надано належної оцінки доказам відповідача, а також безпідставно відмовлено у залученні Компанії «NIBULON S.A.» до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог.

Водночас, під час вирішення спору суд не застосував приписи п.21 ч.3, ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»; повноваження державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій носять дискреційний та універсальний характер, не обмежуються сторонами і учасниками виконавчого провадження, а поширюються на невизначене коло осіб.

Також чинним законодавством не визначені територіальні межі, в яких відповідач здійснює свої повноваження з примусового виконання виконавчих документів. Державний виконавець в період зупинення вчинення виконавчих дій, з метою перевірки майнового стану боржника, має право отримувати від боржника і третіх осіб інформацію про майновий стан боржника шляхом направлення відповідних запитів, вимог і викликів.

В поданій апеляційній скарзі Компанії «NIBULON S.A.», покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на аналогічні доводи викладені в апеляційній скарзі відповідачем та на те, що судом безпідставно відмовлено у залученні Компанії «NIBULON S.A.» до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог, про що винесено ухвалу від 18.09.2018р. Разом з тим, рішення суду в справі безпосередньо впливає на права та обов'язки апелянта, який має юридичний інтерес до результатів розгляду справи.

Позивач ТзОВ «Агро-МВ» не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі, колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 55583162 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м.Києва № 759/16206/14-ц, виданого 28.12.2017р.

Сторонами вказаного провадження є Компанія «NIBULON S.A.» (стягувач) та Публічне акціонерне товариство /ПАТ/ «Компанія «Райз» (боржник), що стверджується постановою державного виконавця ВП № 55583162 від 22.01.2018р. про відкриття виконавчого провадження.

26.03.2018р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. на адресу позивача направлена вимога № 55583162/20.1-4/23, якою вимагалось протягом трьох днів з моменту отримання цієї вимоги надати відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наступну інформацію:

чи дійсно між ПАТ "Компанія "Райз" укладалися наступні договори купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд: - від 12.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Басай Роксоланою Михайлівною, Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №441; - від 13.11.2015 посвідчений приватним нотаріусом Басай Роксоланою Михайлівною, Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №431; - від 09.11.2015 посвідчений приватним нотаріусом Басай Роксоланою Михайлівною, Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №443;

коли, в якому розмірі та на які банківські рахунки ТОВ "Агро-МВ" перераховувало грошові кошти на користь ПАТ "Компанія "Райз" на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Басай Роксоланою Михайлівною, Київського міського нотаріального округу, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №443;

коли, в якому розмірі та на які банківські рахунки ТОВ "Агро-МВ" перераховувало грошові кошти на користь ПАТ "Компанія "Райз" на підставі договору купівлі-продажу ід 13.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Басай Роксоланою Михайлівною, Київського міського нотаріального округу, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №431;

коли, в якому розмірі та на які банківські рахунки ТОВ "Агро-МВ" перераховувало грошові кошти на користь ПАТ "Компанія "Райз" на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Басай Роксоланою Михайлівною, Київського міського нотаріального округу, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №441;

який розмір дебіторської заборгованості ТОВ "Агро-Сервіс" перед ПАТ "Компанія "Райз" за договором купівлі-продажу від 12.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Босай Роксолана Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №443, існує станом на момент одержання цієї вимоги;

який розмір дебіторської заборгованості ТОВ "Агро-Сервіс" перед ПАТ "Компанія "Райз" за договором купівлі-продажу від 13.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Басай Роксолана Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №431, існує станом на момент одержання цієї вимоги;

який розмір дебіторської заборгованості ТОВ "Агро-Сервіс" перед ПАТ "Компанія "Райз" за договором купівлі-продажу від 09.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Басай Роксолана Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №441, існує станом на момент одержання цієї вимоги.

Також зазначено, що відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність встановлену статтею 76 Закону України "Про виконавче провадження". За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, винні особи несуть кримінальну відповідальність згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України.

06.06.2018 державний виконавець направив позивачу виклик за №55583162/20.1-4/23, в якому вимагав особисто з'явитися до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 26 червня 2018 року о 10:00 год. за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 73, каб. 425 та надати державному виконавцю пояснення щодо невиконання вимоги державного виконавця від 26.03.2018 за №55583162/20.1-4/23.

Із змісту заявленого позову слідує, що заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що державним виконавцем скерована вимога про надання інформації № 55583162/20.1-4/23 від 26.03.2018р. та виклик посадових осіб ТзОВ «Агро-МВ» для надання пояснень № 55583162/20.1-4/23 від 06.06.2018р. в період зупинення виконавчого провадження згідно ухвали Верховного Суду від 23.01.2018р.; позивач не є учасником або стороною виконавчого провадження; у виклику державного виконавця міститься вимога явки до м.Києва. Також вимога про надання інформації про час і розміри перерахованих коштів не ґрунтується на приписах закону, оскільки витребовувана інформація носить конфіденційний характер і містить банківську таємницю. Водночас, компетенція відповідача не поширюється на територію, де зареєстрований позивач.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що передбачене п.14 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» право державного виконавця викликати фізичних осіб, посадових осіб стосується лише сторін та учасників виконавчого провадження, відкритого за певним виконавчим документом, а позивач не є стороною або учасником спірного виконавчого провадження ВП № 55583162, останній не залучався до участі в ньому шляхом винесення державним виконавцем відповідної постанови, як це передбачено п.6 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р.

Отже, наведені обставини свідчать про протиправність дій державного виконавця щодо юридичної особи, яка не є учасником виконавчого провадження, та як наслідок, покладення на особу, яка не є ані боржником, ані іншим учасником виконавчого провадження, обов'язку з'явитися до державного виконавця суперечить наведеним нормам.

Одночасно суд вважав, що відповідно до діючого законодавства компетенція відповідача не поширюється на територію, де зареєстроване місцезнаходження позивача.

Окрім цього, як стверджує суд першої інстанції, вимога про надання інформації № 55583162/20.1-4/23 від 26.03.2018р. та виклик посадових осіб ТзОВ «Агро-МВ» для надання пояснень № 55583162/20.1-4/23 від 06.06.2018р. винесені в період зупинення виконавчого провадження згідно ухвали Верховного Суду від 23.01.2018р. та на підставі постанови державного виконавця від 29.01.2018р.

Разом з тим, позовна вимога про зобов'язання службових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України утриматися від вчинення послідуючих протиправних дій відносно ТзОВ «Зорі Прикарпаття» та його посадових осіб в межах виконавчого провадження № 55583162 задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз'яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача припинити такі дії та утриматися від послідуючих протиправних дій відносно ТзОВ «Агро-МВ» та його посадових осіб, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Виходячи із змісту заявлених апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець (ч.3 вказаної статті).

Згідно з ст.1 Закону України № 1403-VIII від 02.06.2016р. «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Статтею 6 цього Закону встановлено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.3 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише органи державної виконавчої служби; структурні підрозділи органів державної виконавчої служби (в тому числі відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби) та державні виконавці не визначені законодавством як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Аналогічні роз'яснення наведені у п.11 постанови Пленуму ВАС України № 3 від 13.12.2010р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

За таких умов позивачем заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, що слід вважати визначальною підставою, яка унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.

Водночас, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.ч.3, 4 і 7 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, за змістом наведеної норми допустити заміну неналежної сторони у справі може виключно суд першої інстанції. Діючими нормами КАС України не передбачено заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції.

Звідси, у разі коли апеляційним судом встановлено, що відповідачем у справі є особа, яка не повинна відповідати за заявленим до неї позовом, то такий позов задоволенню не підлягає.

В частині правомірності спірних дій відповідача колегія суддів виходить з того, що розглядувані правовідносини регламентовані нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, приписами ч.ч.1 і 2 ст.14 цього Закону передбачено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.13 вказаного Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до вимог ч.1 ст18 зазначеного Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 3, 14, 15 та 20 частини 3 ст.18 цього Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Частиною 4 ст.18 вказаного Закону встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно ч.5 ст.18 наведеного Закону під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до п.9 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв'язку або вручається виконавцем особі, яка зобов'язана вчинити дії.

Таким чином, вимога державного виконавця не є виконавчою дією, не стосується вжиття заходів примусового виконання рішення, а тому відповідач, складаючи та направляючи на адресу позивача вищевказану вимогу, діяв з метою розшуку майна боржника на виконання вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст.53 цього Закону передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Отже, державний виконавець вправі звертатися до осіб, в розпорядженні яких перебуває майно чи кошти боржника, та на відповідний запит отримати у таких осіб необхідні відомості про майно боржника.

Водночас, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України не встановлено жодних обмежень стосовно часових періодів (строків, термінів), за які може бути витребувана відповідна інформація.

Згідно матеріалів справи у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 55583162 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м.Києва № 759/16206/14-ц, про визнання та надання згоди на виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA № 4323А(і) від 23.05.2014р. про стягнення заборгованості в розмірі 17536000 доларів США з ПАТ «Компанія «Райз» (боржник) на користь «NIBULON S.A.» (стягувач) (Т.2, а.с.185-191).

За повідомленням, наданим Компанією «NIBULON S.A.» у клопотанні від 13.03.2018р., державному виконавцю стало відомо, що ПАТ «Компанія «Райз» здійснило відчуження об'єктів нерухомості шляхом укладення відповідних договорів купівлі-продажу від 09.11.2015р., 12.11.2015р. та 13.11.2015р. на користь ТзОВ «Агро-МВ».

При цьому, колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що позивач не учасником чи стороною виконавчого провадження, державний виконавець має право відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» звернутись до нього з вимогою щодо надання інформації, яка необхідна йому для подальшого здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження.

Оскільки предметом вимоги відповідача було витребування інформації щодо наведених договорів купівлі-продажу від листопада 2015р., укладених між ПАТ «Компанія «Райз» (яка є боржником у виконавчому провадженні № 55583162) та ТзОВ «Агро-МВ», тому державний виконавець мав право надіслати позивачу вимогу № 55583162/20.1-4/23 від 26.03.2018р. та витребувати у останнього відповідні відомості згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, такі дії відповідача не можна розцінювати як вчинення примусових виконавчих дій.

Посилання позивача на те, що відповідач не мав права витребовувати від нього інформацію щодо дебіторської заборгованості перед ПАТ «Компанія «Райз», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вже зазначалось, норми п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» надають державному виконавцю повноваження на вчинення таких дій без жодних умов чи обмежень. Відповідач вимагав надати інформацію виключно про укладені з ПАТ «Компанія «Райз» договори, що виключає втручання у господарську діяльність позивача.

При цьому, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про порушення відповідачем територіальної юрисдикції при надісланні останнім вимоги, зважаючи на наступні обставини.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., передбачено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема, сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України.

Звідси, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наділений повноваженнями щодо надіслання вимог, пов'язаних з виконанням рішень, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Ухвалою Верховного Суду від 23.01.2018р. зупинено виконання ухвали апеляційного суду м.Києва від 06.12.2017р. до закінчення касаційного провадження перегляду ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 30.01.2015р. та ухвали апеляційного суду м.Києва від 06.12.2017р. у справі № 759/16206/14-ц за клопотанням Компанії «NIBULON S.A.» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA № 4323(і) від 23.05.2014р..

Пунктом 2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

За таких обставин, на підставі ухвали Верховного Суду від 23.01.2018р. державним виконавцем 29.01.2018р. було винесено відповідну постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 55583162.

Однак, зупинення виконавчих дій не свідчить про зупинення виконавчого провадження як такого.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче проваджень виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ст.10 вказаного Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.1 ст.13 цього Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Звідси, вимога № 55583162/20.1-4/23 від 26.03.2018р. була направлена позивачу виключно з метою отримання відомостей про майновий стан боржника у виконавчому провадженні ВП № 55583162 (ПАТ «Компанія «Райз») і не стосувалась вжиття заходів примусового виконання рішень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. щодо скерування вимоги про надання інформації № 55583162/20.1-4/23 від 26.03.2018р. та здійснення виклику посадових осіб ТзОВ «Агро-МВ» для надання пояснень № 55583162/20.1-4/23 від 06.06.2018р.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції також порушено норми процесуального права, оскільки останнім безпідставно відмовлено у залученні Компанії «NIBULON S.A.» до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог.

Відповідно до ст.49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Ухвалами суду від 10.09.2018р. та 18.09.2018р. відмовлено у задоволенні заяв Компанії «NIBULON S.A.» про вступ у справу в якості третьої особи без самостійних вимог. Таке процесуальне рішення суд обґрунтовував тим, що рішення суду впливає виключно на права та обов'язки сторін по даній справі; спір не стосується процесу стягнення, яке проводиться в межах виконавчого провадження № 55583162, де заявник є стягувачем; позивач не є стороною цього виконавчого провадження та не несе відповідальності за зобов'язаннями боржника в межах виконавчого провадження. Також необґрунтованим є аргумент заявника про те, що надання позивачем запитуваної інформації про майновий стан ПАТ «Компанія «Райз» сприяло б проведенню виконавчого провадження, оскільки заявник не наводить жодного доводу та доказів на підтвердження того, у який спосіб чи яким чином інформація щодо договірних відносин боржника з контрагентами впливає на права компанії «NIBULON S.A.» як стягувача.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини між сторонами спору виникли у зв'язку з реалізацією відповідачем владних повноважень у виконавчому провадженні ВП №55583162 з примусового виконання виконавчого листа № 759/16206/14-ц від 28.12.2017р., виданого Святошинським районним судом м.Києва на виконання ухвали апеляційного суду м.Києва від 06.12.2017р., за яким компанія «NIBULON S.A.» є стягувачем, а ПАТ «Компанія «Райз» - боржником. Вказане виконавче провадження перебуває у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Таким чином, будь-які процесуальні дії та рішення, вчинені державним виконавцем під час примусового виконання у межах виконавчого провадження ВП №55583162, стосуються прав та інтересів компанії «NIBULON S.A.» як сторони виконавчого провадження - стягувача за виконавчим документом.

Із Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна слідує, що боржник ПАТ «Компанія «Райз» на підставі відплатного договору здійснило відчуження належного йому нерухомого майна на користь ТзОВ «Агро-МВ».

Зокрема, між позивачем та ПАТ «Компанія «Райз» було укладено наведених договорів купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд на загальну суму більше 780 млн. грн.

Отже, між ПАТ «Компанія «Райз» (продавцем) і ТОВ «Агро-МВ» (покупцем) виникли цивільні правовідносини зобов'язального характеру, пов'язані з продажем об'єктів нерухомості, в результаті яких ПАТ «Компанія «Райз» набуло право вимоги від ТзОВ «Агро-МВ» сплати грошових коштів за продане майно.

Іншими словами, на користь ПАТ «Компанія «Райз» від ТзОВ «Агро-МВ» можуть належати кошти або майно.

Статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

З вказаного вбачається, що спір у даній справі безпосередньо стосується процесу стягнення, яке проводиться в межах виконавчого провадження ВП №55583162, стороною якого є Компанія «NIBULON S.A.».

Отже, рішення суду у даній справі безпосередньо впливає на права та обов'язки не лише сторін справи, а й на інтереси Компанії «NIBULON S.A.» як сторони виконавчого провадження ВП №55583162, оскільки остання має юридичний інтерес щодо предмету спору в справі.

Стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін колегія суддів виходить з того, що згідно ч.ч.1 і 2 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст.262 КАС України).

Пунктом 4 ч.9 ст.171 КАС України визначено, що про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Ухвалою суду від 24.07.2018р. відкрито провадження у справі, при цьому вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, процесуальним законом надано право суду обирати вид позовного провадження (загального або спрощеного), в якому слід здійснювати розгляд справи.

У разі обрання спрощеного позовного провадження суд може здійснити розгляд справи без повідомлення учасників справи, при цьому вирішальною обставиною є належність справи до категорії спорів, визначених ст.263 КАС України, або якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, колегія суддів не убачає порушення норм процесуального права в частині розгляду справи судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Оцінюючи наведені апелянтами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційних скаргах, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви слід покласти на позивача ТзОВ «Агро-МВ; сума сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

Водночас, згідно вимог ч.11 ст.139 КАС України належить стягнути на користь апелянта Компанії «NIBULON S.A.» з позивача ТзОВ «Агро-МВ» судові витрати в розмірі 2643 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке полягає у незастосуванні закону, що підлягає застосуванню, порушення норм процесуального права, що виразилося в прийнятті рішення про права та інтереси особи, яка не була залучена до участі в справі, через що рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволених вимог з прийняттям у цій частині нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича та Компанії «NIBULON S.A.» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018р. скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-МВ» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича про визнання дій протиправними - відмовити.

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018р. залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича.

Стягнути на користь апелянта Компанії «NIBULON S.A.» з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-МВ» (юридична адреса: 76018, Івано-Франківська обл., м.Івано-Франківськ, вул.Галицька,136/26; ) судові витрати в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. І. Запотічний
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 13.12.2018