Справа № 568/1094/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1423/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Сапіги В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської обл. від 01.06.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської обл. про визнання відмови протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу при призначенні пенсії (суддя суду І інстанції: Мельник Д.В.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09 год. 15 хв. 01.06.2018р. м.Радивилів Рівненської обл.; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 01.06.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.12.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача Дубенського об'єднаного управління /ОУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України Рівненської обл. по нарахуванню та виплаті грошової допомоги у розмірі 10 (десять) місячних пенсій; зобов'язати пенсійний орган нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі 10 (десять) місячних пенсій, як працівнику освіти, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.2 і на звороті).

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської обл. від 01.06.2018р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.22-23).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржила позивач ОСОБА_1, яка у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору (а.с.26-27).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що страховий стаж апелянта складає 39 років, при цьому відповідачем не зараховано до стажу, який дає право на отримання спірної грошової допомоги, час роботи у Радивилівській дитячій школі мистецтв з 01.09.1983р. до моменту звернення (в сукупності 34 роки), оскільки вказані заклади належать до позашкільних закладів освіти. Пенсійним органом помилково не враховано доручення Кабінету Міністрів /КМ/ України № 397/21 від 06.01.1995р., яким дія постанови КМ України № 909 від 04.11.1993р. поширена на викладачів шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання.

Аналіз чинного законодавства свідчить про те, що викладач теоретичних дисциплін музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугою років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Також при вирішенні спору судом не враховано практику Європейського суду з прав людини, згідно якої відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності, які передбачають можливість різного тлумачення закону, порушує вимогу «якості» закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів влади у майнові права заявника.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., перебуває на обліку в Дубенському ОУПФ України Рівненської обл. та отримує пенсію за віком згідно вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.3, 12).

21.08.2017р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою (вх. № 22-Д/05-06 від 21.08.2017р.), в якій просила нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі 10 (десять) місячних пенсій при призначенні їй пенсії (а.с.8).

Згідно відповіді Дубенського ОУПФ України Рівненської обл. № 22-Д/05-06 від 23.08.2017р. правові підстави для нарахування і виплати спірної грошової допомоги є відсутніми, оскільки у заявника є відсутнім необхідний страховий стаж (30 років) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п.«е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.9).

Із відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.08.1978р. слідує, що з 15.08.1978р. позивач працювала викладачем музичної школи, а з 01.09.1983р. - викладачем по класу фортепіано Радивилівської дитячої школи мистецтв (а.с.4-7).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки посада позивача, яку вона обіймала у дитячій школі мистецтв, не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою КМ України № 909 від 04.11.1993р.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції у повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються КМ України.

Пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затв. постановою КМ України № 1191 від 23.11.2011р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою КМ України № 909 від 04.11.1993р. «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Із наведеного слідує, що виплата спірної грошової допомоги здійснюється за умови, що особа працювала на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, за наявності відповідного страхового стажу на таких посадах.

Відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМ України, незалежно від віку.

Згідно з ст.21 Закону України «Про позашкільну освіту» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років. Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється КМ України.

Постановою КМ України № 963 від 14.06.2000 року «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посади викладача школи мистецтв, вчителя та викладача всіх спеціальностей включені до переліку посад педагогічних працівників.

Натомість, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою КМ України № 909 від 04.11.1993р., встановлені заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.

До позашкільних навчальних закладів відносяться такі посади, як: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

На думку колегії суддів, необхідними умовами для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є наявність спеціального стажу роботи та посади, що дає право на призначення пенсії згідно з переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМ України.

Позивач працювала на посаді викладача в Радивилівській дитячій школі мистецтв, яка відноситься до позашкільних навчальних закладів, а посада викладача в школі мистецтв не передбачена згаданим Переліком.

Викладений Перелік є вичерпним та не передбачає інших професій чи посад, які б давали право на зарахування стажу вислуги років, що не передбачені в постанові КМ України № 909 від 01.11.1993р.

Дорученням КМ України № 397/21 від 06.01.1996р. дію Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою КМ України № 909 від 04.11.1993р., поширено і на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання, без внесення змін до постанови.

Разом з тим, наявність доручення КМ України № 397/21 від 06.01.1995р. без відповідних змін до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача в позашкільних закладах освіти.

Оскільки посада викладача в школі мистецтв (як зазначено у трудовій книжці) не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою КМ України № 909 від 04.11.1993р., тому в позивача є відсутнім необхідний стаж роботи (30 років) на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

За таких обставин не убачаються правові підстави для призначення і виплати позивачу грошової допомоги у розмірі 10 (десять) місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі № 21-5932а16, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської обл. від 01.06.2018р. в адміністративній справі № 568/1094/17 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
В. П. Сапіга
Дата складення повного судового рішення: 13.12.2018р.