Справа № 0440/5586/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2018 року Справа № 0440/5586/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису, визнання протиправною та скасування постанови, -
24 липня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати припис № ДН802/264/АВ/П від 27 червня 2018 року, винесений інспектором праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області;
- визнати протиправною та скасувати та постанову начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН802/264/АВ/ІП-ФС/414 від 06 липня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3723,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вимоги припису № ДН802/264/АВ/П від 27 червня 2018 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо усунення порушень ч.3 ст.184 КзпП України звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу вагітної жінки, та постанова № ДН802/264/АВ/ІП-ФС/414 від 06 липня 2018 року про застосування штрафних санкцій за вказане порушення, вважає незаконними, оскільки розгляд справи, за наслідками якої винесено оскаржувану постанову, здійснено без належного повідомлення позивача та без участі позивача, отже з порушенням норм чинного законодавства. Щодо порушення ч.3 ст.184 КзпП України, позивач вказав, що між позивачем та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, однак з 19.06.2017 р. по 21.06.2017 р. ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці, поважність причин відсутності не підтвердила, від письмових пояснень щодо відсутності на робочому місці відмовилась. У звязку з відсутністю на робочому місці та відсутності підтверджуючих документів поважності причин відсутності, наказом № 7 від 21.06.2017 р. ОСОБА_2 оголошено догану. В подальшому 22.06.2017 р., 23.06.2017 р., 26.06.2017 р., 27.06.2017 р. ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці, поважність причин відсутності не підтвердила, від письмових пояснень щодо відсутності на робочому місці відмовилась. 22.07.2017 р. позивачем складено акт № 18 про те, що ОСОБА_2 прийшла об 17:35 до магазину Гаманець (місце її роботи) з метою покупок; на питання щодо відсутності на робочому місці повідомила про погане самопочуття та зобовязалась надати довідку від лікаря; також ОСОБА_2 повідомлено про необхідність надання довідки до 31.07.2017 р., в іншому разі її буде звільнено. У звязку з відсутністю медичної довідки, як поважних причин відсутності на робочому місці, та відсутності на робочому місці, наказом № 8 від 31.07.2017 р. ОСОБА_2 було звільнено за прогул згідно п.4 ст.40 КзпП України. Також вказав, що ОСОБА_2 була взята на облік як вагітна лише 28.08.2017 р. з діагнозом вагітність 11 тижнів, тобто після звільнення, а на час звільнення жодних повідомлень від неї про вагітність до позивача, як роботодавця, не надходило, отже на момент звільнення, без належного повідомлення, позивач не міг знати про вагітність ОСОБА_2
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, до суду надав відзив на адміністративний позов, в якому свою позицію обґрунтовував тим, що в ході інспекційного відвідування встановлено, що згідно наказу № 8 від 31.07.2017 р. ОСОБА_2 було звільнено за прогул згідно п.4 ст.40 КзпП України з 01.08.2017 р. У своєму зверненні ОСОБА_2 вказує, що була вагітна на момент звільнення, згідно довідки Амбулаторії № 3 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 Криворізької міської ради, вона перебувала на обліку з 28.08.2017 р., отже на момент звільнення ОСОБА_2 дійсно була вагітна. Вказане свідчить про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.3 ст.184 КзпП України. Стосовно повідомлення про розгляд справи вказано, що повідомлення направлено позивачу за 8 днів до розгляду справи, що відповідає вимогам Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 р. № 509. Також, відповідач зауважив, що повідомлення про розгляд справи отримано позивачем 04.07.2017 р., що підтверджується датою та підписом при отриманні рекомендованого листа. Тому відповідач вважає, що припис № ДН802/264/АВ/П від 27.06.2018 р. і постанова № ДН802/264/АВ/ІП-ФС/414 від 06.07.2018 р. винесені відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у період з 19.06.2018 року по 20.06.2018 року на підставі наказу від 18.06.2018 року №516-І та направлення на проведення інспекційного відвідування № 181/4.2-7 від 18.06.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань додержання субєктами господарювання вимог законодавства про працю, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування № ДН802/264/АВ від 20.06.2018 року (а.с. 102-122).
Вказаною перевіркою встановлено порушення ч.3 ст.184 КзпП України, а саме: згідно наказу № 8 від 31.07.2017 р. ОСОБА_2 було звільнено за прогули згідно п.4 ст.40 КзпП України з 01.08.2017 р. У своєму зверненні ОСОБА_2 вказує, що була вагітна на момент звільнення. Згідно наданої ОСОБА_2 довідки Амбулаторії № 3 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 Криворізької міської ради, вона перебувала на обліку з 28.08.2017 р. з діагнозом вагітність 11 тижнів, пологи відбулися 21.03.2018 р. Тобто на момент звільнення ОСОБА_2 дійсно була вагітна.
Акт перевірки підписано ОСОБА_1 20.06.2018 р. із запереченнями та отримано примірник 20.06.2018 р.
27.06.2018 року за наслідками проведеної перевірки Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис № ДН802/264/АВ/П, в якому приписано усунути порушення та забезпечити виконання вимог, зазначених у ньому, а саме ч.3 ст.184 КзпП України до 06.07.2018 року.
Рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН802/264/АВ/ІП від 27.06.2018 року призначено розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю на 06.07.2018 року о 10 год. 15 хв.

На підставі акта перевірки № ДН802/264/АВ від 20.06.2018 року відповідачем було винесено постанову № ДН802/264/АВ/ІП-ФС/414 від 06.07.2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на позивача за порушення вимог ч.3 ст.184 КзпП України, на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 3723,00 грн.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі Закон № 877-V) визначені правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону № 877-V органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов'язані: повно, об'єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом

За приписами частини першої статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоровю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування) (далі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку визначено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.

Згідно пункту 19 та пункту 20 Порядку, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509, штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади.

Пунктами 3-6 Порядку № 509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У разі надходження від субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Судом згідно списку згрупованих поштових відправлень № 34 від 27.06.2018 року встановлено, що рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН802/264/АВ/ІП від 27.06.2018 року було направлена на адресу ФОП ОСОБА_1 27.06.2018 року, в той час як розгляд справи призначено на 06.07.2018 року, отже з дотриманням вимог пункту 6 Порядку № 509.

Згідно даних сайту ПАТ «Укрпошта», за штриховим кодовим ідентифікатором відправлення 110 на імя ФОП ОСОБА_1 (вул.Українська, 24, с.Данилівка, Дніпропетровська обл., 53060) відправлення отримано 04.07.2018 року, що також підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, долученим до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідно до листа ПАТ «Укрпошта» від 06.09.2018 року № 39-К-02-30402/3208, долученого до матеріалів справи, поштове відправлення № 110 отримано ОСОБА_1 саме 07.07.2018 року (а.с. 41).

Отже, суд погоджується з доводами позивача про те, що його не було повідомлено належним чином про розгляд справи, призначеної на 06.07.2018 року, за наслідками якої було винесено постанову № ДН802/264/АВ/ІП-ФС/414 від 06.07.2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Крім того, позивач в підтвердження позиції щодо отримання листа від відповідача 07.07.2018 року надав ксерокопію пустого аркуша лише з печаткою, де проставлена дата 06.07.2018 року.

Згідно абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 184 Кодексу законів про працю України визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 8 від 31.07.2017 р. ОСОБА_2 було звільнено за прогули згідно п.4 ст.40 КзпП України з 01.08.2017 р.

Згідно довідки Амбулаторії № 3 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 Криворізької міської ради, ОСОБА_2 перебувала на обліку з 28.08.2017 р. з діагнозом вагітність 11 тижнів, пологи відбулися 21.03.2018 р. Тобто на момент звільнення ОСОБА_2 дійсно була вагітна.

Разом з тим, суд вказує, що роботодавець ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 станом на момент її звільнення - 31.07.2017 р. не був та не міг бути обізнаний про те, що ОСОБА_2 є вагітною, враховуючи, що на відповідний облік ОСОБА_2 стала лише 28.08.2017 р.

Також судом враховано, що ОСОБА_2 було звільнено згідно п.4 ст.40 КзпП України за прогули без поважних причин, що підтверджено долученими до матеріалів справи відповідними актами № 8, № 9 від 21.06.2017 р., № 9/1 від 22.06.2017 р., № 10 від 23.06.2017 р., складеними ФОП ОСОБА_1 в присутності свідків.

Разом з тим, оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Прийняття рішень, вчинення дій суб'єктами владних повноважень передбачає, зокрема, дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що:

- здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти;

- якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей;

- несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;

- для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш шкідливі засоби.

Принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що позивач на час звільнення ОСОБА_2 не був та не міг бути обізнаний про те, що ОСОБА_2 є вагітною, що фактично вказує на відсутність вини позивача, накладення штрафних санкцій за порушення ч.3 ст.184 КзпП України, зважаючи на добросовісність дій позивача, порушує принцип пропорційності.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що постанова № ДН802/264/АВ/ІП-ФС/414 від 06.07.2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на позивача за порушення вимог ч.3 ст.184 КзпП України, на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 3723,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно пунктів 23 - 25 Порядку, припис є обовязковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення обєктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься обєкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в обєкта відвідування.

Стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо обєкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень.

Згідно пункту 27 Порядку у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень обєкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

На підставі викладеного, зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку були відсутні підстави для складання припису Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН802/264/АВ/П від 27 червня 2018 року, оскільки судом не встановлено вини фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині звільнення ОСОБА_2, що, в свою чергу, вказує на відсутність порушення вимог ч.3 ст.184 КзпП України.

Також, суд критично ставиться до вимоги спірного припису «звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу; порушення ч.3 ст.184 КзпП України», оскільки припис в цьому випадку не містить визначення переліку дій, які саме необхідно вчинити субєкту господарювання, які заходи слід вжити задля усунення порушень, а також таке формулювання виключає можливість відстежити виконання вимог припису.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що виданий на підставі висновків акта перевірки № ДН802/264/АВ від 20.06.2018 року припис про усунення виявлених порушень № ДН802/264/АВ/П від 27 червня 2018 року є необґрунтованим і таким, що прийнятий без врахування всіх істотних обставин, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1762 грн. підлягають стягненню з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного, ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису, визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис № ДН802/264/АВ/П від 27 червня 2018 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову № ДН802/264/АВ/ІП-ФС/414 від 06 липня 2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 23.11.2018 року.

Суддя ОСОБА_3