Справа № 480/3798/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
12 грудня 2018 року Справа № 480/3798/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С. , розглянувши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до Головного територіального управління юстиції в Сумській області, Головного державного виконавця Головного територіального управління юстиції в Сумській області Ричкаля С.П. про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на виконання ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 р. надійшла адміністративна справа №480/3798/18 за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до Головного територіального управління юстиції в Сумській області, Головного державного виконавця Головного територіального управління юстиції в Сумській області Ричкаля С.П. про визнання протиправною та скасування постанови Головного територіального управління юстиції в Сумській області ВП №56470959 від 27.09.2018 р. про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Позовну заяву зареєстровано в суді та присвоєно номер адміністративної справи №480/3798/18, провадження №485СП/160/9335/18.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №480/3798/18 передана судді Віхровій В.С.

Розглянувши матеріали справи, яка надійшла з Сумського окружного адміністративного суду, в процесі з`ясування судом питань, обов`язкових після одержання позовної заяви, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається зі змісту ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 р. справа була передана до Дніпропетровського окружного адміністративного суду керуючись ст.ст.29, 171, 248, 287, 294, 295 КАС України. Конкретної норми закону, за якою справа передана до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в означеній ухвалі не вказана. Обґрунтування підстави передачі справи викладено наступним чином: «з матеріалів справи убачається, що оскаржувана постанова Головного державного виконавця Головного територіального управління юстиції в Сумській області Ричкаля С.П. про накладення штрафу від 27.09.2018 ВП №56470959 винесена на підставі виконавчого листа №804/3526/16, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 05.09.2017. Отже, за наведених обставин, суд доходить висновку, що справа № 480/3798/18 має вирішуватись місцевим судом, який видав виконавчий документ, а саме: Дніпропетровським окружним адміністративним судом.».

З огляду на обґрунтування підстав передачі справи за ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 р., Сумський окружний адміністративний суд встановив порушення предметної підсудності справи, оскільки вказує на передачу справи до місцевого суду, який видав виконавчий документ. Проте фактично, справа передана, згідно матеріалів справи, за територіальною підсудністю.

Пунктом 4 ч. 1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вимоги ст. 35 КАС України встановлюють вимоги щодо незмінності складу суду, а у разі змини складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (надалі по тексту також - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Однією із закріплених у наведеній нормі гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Забезпечення такого права в національному законодавстві випливає з положень Конституції України.

Так, частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

Європейський суд з прав людини, практика якого є своєрідним механізмом, яка дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію, неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоч остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що це вже спотворює саму суть цього права (пункт 44 рішення Суду у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Аадам ІІ проти Німеччини").

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Таким чином, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України.

Отже, суди не мають права розглядати вимоги, які не належать до їх юрисдикції. В той же час суди зобов`язані вирішувати спори, які належать до їх юрисдикції.

Предметом оскарження в даній адміністративній справі є постанова про накладення штрафу від 27.09.2018 р. у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №56470959, відкритому за виконавчим листом Дніпропетровського окружного адміністративного суду №804/3526/16 від 05.09.2017 р.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені статтею 287 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 5 ст. 287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2006 №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Верховний Суд у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) від 06 червня 2018 року висловив свою правову позицію, аналогічну викладеним нормам Закону України «Про виконавче провадження». Так, Верховний Суд зазначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на положення КАС України за предметною підсудністю (юрисдикцією) розмежовано: окружні адміністративні суди та місцеві загальні суди як адміністративні.

Отже, рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби при виконанні судових рішень, за загальним правилом, оскаржуються до місцевого суду, який видав виконавчий документ, а розгляд спорів про оскарження постанов державних виконавців про накладення штрафу відносяться до відповідних адміністративних судів в порядку, передбаченому законом.

Як встановлено судом з огляду на матеріали справи, постанова про накладення штрафу від 27.09.2018 р. у розмірі 5100,00 грн., винесена Головним державним виконавцем Головного територіального управління юстиції в Сумській області Ричкалем С.П. в межах вчинення виконавчого провадження №56470959, відкритого за виконавчим листом Дніпропетровського окружного адміністративного суду 05.09.2017 р.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Зважаючи на викладене, відносно даного спору Дніпропетровський окружний адміністративний суд не може вважатись «судом, установленим законом» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вимоги КАС України та Закону України «Про виконавче провадження» оскарження постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду в рамках вчинення виконавчого провадження не пов`язано з органом (судом), який видав виконавчий лист, за яким таке виконавче провадження було відкрито, в той час як оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення віднесено до суду, який видав виконавчий документ.

Жодних правових підстав, встановлених КАС України або іншими законодавчими актами України, які б дозволяли в даному випадку не застосовувати або ігнорувати вимоги законодавства, які регулюють питання встановлення юрисдикції та підсудності справ щодо оскарження рішень державного виконавця про накладення штрафу, судом не встановлено.

При цьому, суд особливо звертає увагу, що порушення правил юрисдикції та/або підсудності є безумовною підставою для скасування судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана (ч. 2 ст.30 КАС України).

Справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду (ч. 3 ст.30 КАС України).

Судом встановлено недодержання порядку передачі адміністративної справи до іншого адміністративного суду, встановленого ст.29 КАС України, тому справа не може бути прийнята до провадження Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Матеріалами справи підтверджено, що Сумським окружним адміністративним судом було прийнято справу до провадження та призначено до розгляду ухвалою від 30.10.2018 р., що в силу положень ч.3 ст. 30 КАС України унеможливлює її передачу до іншого суду за умови додержання правил підсудності, оскільки її розгляд має здійснюватися судом, який прийняв до провадження, навіть якщо в процесі розгляду справа стала підсудна іншому адміністративному суду.

Згідно ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

При цьому, в ухвалі Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 р. наведено частину 1 ст. 29 КАС України, без посилань на конкретний пункт-підставу передачі справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та вказано, що справа №480/3798/18 має вирішуватись місцевим судом, який видав виконавчий документ, проте Дніпропетровський окружний адміністративний суд таким не являється, оскільки є окружним адміністративним судом в розумінні КАС України.

Слід особливо звернути увагу, що встановлення судом предметної підсудності справи іншому адміністративному суду, як визначено ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 р., не має наслідком передачі такої справи до іншого адміністративного суду на будь-якій стадії з огляду на положення статті 29 КАС України, яка встановлює вичерпний перелік обставин, за якими адміністративна справа передається на розгляд іншого адміністративного суду, а саме якщо: 1) до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване у встановленому законом порядку, місце проживання (перебування) якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування); 2) при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 3) після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 4) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 5) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу адміністративного суду, який розглядав справу; 6) однією із сторін у справі є суд, в якому розглядається справа, або суддя цього суду; 7) справа підлягає розгляду як зразкова у порядку, визначеному статтею 290 цього Кодексу.

Судом, після надходження справи №480/3798/18 встановлено, що оскарження спірної постанови про накладення штрафу має розглядатися виключно окружним адміністративним судом за територіальною підсудністю сторін у справі, яким, в даному випадку, є Сумський окружний адміністративний суд.

Отже, у відповідності до положень п. 2, п.3 ч. 1 ст. 29 КАС України, адміністративну справу №480/3798/18 необхідно передати на розгляд Сумському окружному адміністративному суду.

Окремо суд наголошує, що даним рішенням додержує вимоги ч.1 ст. 30 КАС України про недопущення спору між адміністративними судами щодо підсудності, оскільки такий спір не порушує.

Також, при формуванні висновку за результатами розгляду матеріалів справи, суд врахував положення ч.ч.1, 2, 4 ст. 242 КАС України, якими встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 29 КАС України передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Керуючись ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 5, 25, 29, 30, 170, 242, 243, 248, 256, 287 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративну справу №480/3798/18 за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до Головного територіального управління юстиції в Сумській області, Головного державного виконавця Головного територіального управління юстиції в Сумській області Ричкаля С.П. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу передати до Сумського окружного адміністративного суду за підсудністю.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, ухвала суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова
Ухвала не набрала законної сили 12.12.18 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун