Справа № 158/2654/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3531/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 - адвоката Самолюка Василя Васильовича на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Костюкевич О.К., м. Ківерці) у справі №158/2654/18 за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,-

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2018 року військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до суду з адміністративним позовом до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 в якому просила продовжити строк затримання на шість місяців громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а саме до 01.05.2019 року.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, строком на 6 (шість) місяців, а саме до 01.05.2019 року. Рішення суду звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідача - адвокат Самолюк В.В. оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає що оскаржуване рішення прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять відомостей, що у період затримання відповідача територіальними органами та територіальними підрозділами ДМС, які є компетентними органами щодо стандартної процедури реадмісії, вживались чи будуть вживатись дії, визначені Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав. При цьому зауважує, що дії військової частини НОМЕР_1 , спрямовані на встановлення особи відповідача, в тому числі через Департамент консульської служби МЗС України, відповідають вимогам Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної Прикордонної Служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150. Однак така Інструкція не підлягає застосуванню під час виконання угод про реадмісію, оскільки процедура реадмісії регулюється спеціальними актами та міжнародними договорами: Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав та Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб.

Невжиття визначених Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб заходів та подальше затримання відповідача порушує його права.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідач громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки 01 травня 2018 року в районі прикордонного знаку №87-92 та того ж дня в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону переданий на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.05.2018 року було задоволено адміністративний позов військової часини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина В`єтнаму, ОСОБА_1 , про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідач перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

На день звернення до суду з відповідним позовом інформації від Посольству В`єтнаму в Україні щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства В`єтнаму не надходило.

За час перебування у Волинському ПТПІ Во Куанг Трунг, із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

01.11.2018 року закінчується строк затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

У зв`язку з наведеним обставинами та враховуючи те, що у шестимісячний термін тримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, закінчується 01 листопада 2018 року, та наявність умов, за яких неможливо забезпечити процес реадмісії особи, неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив продовжити строк затримання відповідача, який поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію на строк не більше як до вісімнадцяти місяців.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Законом України від 03.09.2008 «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану в м. Нью-Йорку 25.09.2007.

Процедура реадмісії громадян В`єтнаму визначена нормами ст.4 цієї Угоди.

Таким чином, відповідач підлягає видворенню не за процедурою, передбаченою ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а за процедурою, яка визначена ст.29 вищевказаного Закону та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав».

Окрім зазначеного, наказом МВС України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України № 158 від 16.02.2015 затверджено Інструкцію про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб.

За приписами п.1 розділу IX вказаної Інструкції у разі встановлення відповідними імплементаційними (виконавчими) протоколами до міжнародних угод про реадмісію іншого порядку реадмісії, ніж той, що встановлений у цій Інструкції, застосовуються положення, визначені цими протоколами.

Оскільки Виконавчий протокол до Угоди між КМ України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав не укладений, позивачем застосована визначена чинним законодавством процедура.

Також факт неукладення Виконавчого протоколу до Угоди між КМ України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав не може вважатися перешкодою для виконання такого міжнародного договору.

Стосовно наявності правових підстав для продовження строку затримання відповідача колегія суддів виходить з наступного.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Частиною четвертою статті 30 вказаного Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частин одинадцятої-тринадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Із змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення реадмісію особи.

При цьому, на позивача покладено обов`язок вжиття заходів для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення виконання рішення про реадмісію.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою спільним Наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Згідно пункту 2.7 Інструкції у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується вжиття позивачем сукупності послідовних та регулярних дій, спрямованих на ідентифікацію іноземця, зокрема шляхом скерування до компетентних органів країни походження відповідача повторних запитів. Однак на час звернення до суду на відповідні запити позивачем не отримано інформації з країни громадянської належності іноземця або походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Щодо доводів представника відповідача про те, що стандартна процедура реадмісії виконується територіальними органами та територіальними підрозділами ДМС України; позивач міг звернутися щодо реадмісії виключно через органи ДМС; у разі відмови таких органів у проведення реадмісії продовження строку затримання втрачає сенс, колегія суддів враховує норми процесуального закону (п.12 ст.289 КАС України), якими врегульовано порядок звернення до суду із розглядуваним позовом.

Оскільки позов про затримання відповідача був поданий військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, тому останній вправі звертатися до суду із розглядуваним позовом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні усі обов`язкові умови, за яких неможливо забезпечити передачу відповідача відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, що є підставою для продовження терміну затримання відповідача.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 229 ч. 4, 242, 271, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 - адвоката Самолюка Василя Васильовича залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2018 року у справі №158/2654/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді О. О. Большакова
І. В. Глушко