Справа № 465/5377/16-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2018 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Стасишин А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1

до інспектора 2 взводу 2 роти батальйону №3 Управління патрульної поліції м.Львова Департаменту патрульної поліції Драганіча Дениса Сергійовича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

представник позивача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги просить визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР№347367 від 01.09.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУПАП, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що таке рішення відповідача є протиправним, а дії незаконними та притягнення до адміністративної відповідальності - безпідставним, оскільки його вини у вчиненні адміністративного правопорушення немає.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, однак представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з'явився, а тому суд вважає, що справу слід слухати за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідно до п.10 розділу VII Перехідні положення КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.09.2016 року інспектором 2 взводу 2 роти батальйону №3 Управління патрульної поліції м.Львова Департаменту патрульної поліції Драганічем Д.С. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія АР№347367 (а.с.5).

Як вбачається із постанови, що ОСОБА_1 01.09.2016 року о 00:55 годин керував транспортним засобом «AUDI A6», р.н.з. НОМЕР_1, по вул.Тролейбусна, 14 у м.Львові, режим роботи зовнішніх світлових приладів якого не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу, чим порушив п.п. 31.4.3. Правил дорожнього руху, за що ч.1 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 6 у ч. 1 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що, мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Під час винесення постанови не дотримано вимог статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно змісту ч.1 ст.14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності притягаються власники (співвласники) транспортних засобів за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Відповідно до п.п. 31.4.3. ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: а)кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ)на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Згідно з п. 9.3 ПДР у разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від правого краю проїзної частини, зупинки зліва, повороту ліворуч, розвороту або перестроювання на смугу руху ліворуч подаються лівою рукою, витягнутою вбік, або правою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору. Сигнали початку руху від лівого краю проїзної частини, зупинки справа, повороту праворуч, перестроювання на смугу руху праворуч подаються правою рукою, витягнутою вбік, або лівою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору. У разі відсутності або несправності сигналів гальмування такий сигнал подається лівою або правою рукою, піднятою вгору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за керування 01.09.2016 року транспортним засобом «AUDI A6», р.н.з. НОМЕР_1, по вул.Тролейбусна, 14 у м.Львові, у якого режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Попри це, суд звертає увагу на те, що працівниками поліції не здійснено відповідної фото чи відеофіксації правопорушення та не було зібрано належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити факт і встановити вину позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та не відібрано пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, тощо. Відсутні докази того, що на автомобілі «AUDI A6», р.н.з. НОМЕР_1, встановлено зовнішні світлові прилади, режим роботи яких не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу. Відтак твердження відповідача, що позивач порушував вимогу п.п. 31.4.3. Правил дорожнього руху, а саме експлуатував транспортний засіб із зовнішніми світловими приладами, режим роботи яких не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу є припущенням.

При цьому, суд наголошує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватись виключно на висновках працівників поліції, за відсутності доказів винуватості особи, отриманих не інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

Крім цього, у матеріалах справи міститься постанова Франківського районного суду м.Львова від 28.11.2016 у справі №465/5383/16-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо керування останнім о 00:37 годин 01.09.2016 року транспортним засобом «AUDI A6», р.н.з. НОМЕР_1, по вул.Тролейбусна, 14 у м.Львові з ознаками алкогольного сп'яніння. Як вбачається з постанови суду це правопорушення вчинене тією ж особою, того ж дня та на тому ж місці, що й у даній справі, але раніше на 18 хв.

У мотивувальній частині вказаної постанови судом зроблено такі висновки, що матеріалами справи не підтверджено і не доводиться, що ОСОБА_1 в період, який інкримінується йому у вину, керував транспортним засобом. З переглянутого в суді відеозапису, який міститься на CD-диску із записом подій за участю ОСОБА_1, що наданий суду адвокатом ОСОБА_5, та був попередньо витребуваний ним із патрульної поліції, вбачається, що автомобіль до якого наближаються працівники поліції перебуває у нерухомому стані. Із цього ж відео вбачається, що процесуальні права ОСОБА_1 було роз'яснено через пів години після приїзду та залучення свідків і понятих. Відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, за обставин, коли він не керував транспортним засобом, тобто не був водієм в розумінні ст.130 КУпАП то й не міг порушити вимог п.2.5 ПДР.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з положеннями ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Враховуючи, що у постанові від 28.11.2016 по справі №465/5383/16-п суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не вчиняв інкримінованого йому правопорушення, оскільки не керував транспортний засіб, а також за відсутності доказів керування ОСОБА_1 автомобілем «AUDI A6», р.н.з. НОМЕР_1, у даній адміністративній справі, слід дійти висновку про непричетність останнього до порушення п.п. 31.4.3. Правил дорожнього руху, інкримінованого за постановою відповідача серії АР№347367 від 01.09.2016 року.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України встановлює «презумпцію невинуватості», відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даній справі, крім висновків відповідача, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які допустимі докази на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, у зв'язку із чим, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

При цьому, судом враховано, що в ході судового розгляду відповідачем не надано доказів, зокрема, матеріалів фіксації порушення позивачем Правил дорожнього руху на спростування його позовних вимог та заперечень позивача щодо факту вчинення адміністративного правопорушення.

У силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов'язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із ст. 9 КУпАП України у ОСОБА_1 в даному випадку відсутнє адміністративне правопорушення (поступок), оскільки в його діях не була протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, якою було б порушено ч.1 ст.121 КУпАП.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

Згідно ч.3 ст.241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Разом з тим, на час судового розгляду справи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З вищевказаного, суд вважає, що відповідач доказів правомірності винесення постанови не надав, вимоги позивача щодо скасування постанови є правомірними і такі позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому слід постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР№347367 від 01.09.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП - скасувати.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 20, 28, 44, 47, 77, 90, 192, 205, 210-211, 229, 241-246, 250, 286, 294 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР№347367 від 01.09.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП скасувати.

Рішення може бути оскаржено сторонами безпосередньо до восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17.12.2018 року.

Суддя: Мартинишин М.О.