Справа № 1540/3882/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 1540/3882/18

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М. Г Дата і місце ухвалення: 03.08.2018р., м.Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АМЕЛАРТ ГРУП» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АМЕЛАРТ ГРУП» до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Мурзенка Андрія Володимировича, за участю третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування рішень, скасування номерів запису та відновлення записів,

В С Т А Н О В И В:

02.08.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «АМЕЛАРТ ГРУП» звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Мурзенка Андрія Володимировича, за участю третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування рішень, скасування номерів запису та відновлення записів.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору, а саме вносити зміни, доповнення, переходи прав або скасовувати відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, права власності на нерухоме майно та їх обтяження відносно наступних записів: - реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 37, а саме: виробничі та невиробничі будівлі, АДРЕСА_1; - номер запису про право власності: 26814797, згідно якого нерухоме майно за реєстраційним номером 37, зареєстровано за ОСОБА_3; - реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 37, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 0,7769 га, АДРЕСА_1; - номер запису про право власності: 26815095, згідно якого нерухоме майно за реєстраційним номером 37, зареєстровано за ОСОБА_3; - номер запису про іпотеку 3776916; - номер запису про обтяження 3776640; - номер запису про іпотеку 3776352; - номер запису про обтяження 3776012.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «АМЕЛАРТ ГРУП» про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «АМЕЛАРТ ГРУП» подало апеляційну скаргу.

Апелянт посилається на те, що вказана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню у повному обсязі. Позивач посилається на те, що пред'явлення даного позову є способом поновлення порушених прав товариства, зокрема, права власності на виробничі і невиробничі будівлі, земельні ділянки. Апелянт зазначає, що оскільки зазначені у позові об'єкти були переоформлені на гр. ОСОБА_3, який став повноправним їх власником, він, відповідно до ст. 319 ЦК України, має право володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном, тобто розпорядження цим майном залежить лише від волі цієї особи. Позивач побоюється, що наявна у гр. ОСОБА_3 об'єктивна можливість відчужити спірне майно є достатнім для підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам товариства до ухвалення рішення у цій справі.

На підставі викладеного, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 року та прийняття нової ухвали - про задоволення заяви ТОВ «АМЕЛАРТ ГРУП» про забезпечення позову.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що новий незаконний власник може здійснити відчуження майна належного позивачу на всіх законних підставах до третьої особи, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення судом позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та унеможливить відновлення порушених прав позивача, яке буде неможливе та потребуватиме значних зусиль, часу та витрат. Окрім цього, позивач посилався на очевидність ознак неправомірності оскаржуваного рішення державного реєстратора, оскільки при здійснення дій реєстратором було порушено ряд норм як міжнародного, так і національного законодавства, зокрема: Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ч. 4 ст. 41 Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 9, ч. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 10-1., абз. 2 п. 17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553).

Відмовляючи у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що товариством не наведено та не додано жодного конкретного доказу на підтвердження наявності підстав, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України для вжиття заходів забезпечення позову, а також конкретно не зазначено, яким саме іншим особам він просить заборонити вчиняти певні дії.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що подана позивачем заява про забезпечення позову є необґрунтованою, недоведеною та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Слід зазначити, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб'єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, перш за все, необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

В даному випадку, позивач посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить відновлення порушених прав позивача у разі прийняття рішення на його користь, оскільки новий власник майна може здійснити його відчуження, що унеможливить виконання судового рішення.

З пояснень позивача вбачається, що спірні виробничі і невиробничі приміщення та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 - належали товариству на праві власності, яке у встановленому порядку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 26.06.2018 року від сторонніх осіб, які не допустили посадових осіб товариства на територію зазначених приміщень, позивачу стало відомо про здійснення перереєстрації державним реєстратором КП «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Мурзенком А.В. права власності на вказані об'єкти на іншу особу, що на думку позивача, є рейдерським захопленням належних товариству фондів.

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що, дійсно, державним реєстратором КП «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Мурзенком А.В. 26.06.2018 року було здійснено записи про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказані вище об'єкти нерухомого майна.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Під змістом права власності розуміють те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до положень ст. 334 ЦК України набуття права власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства, новий власник виробничих та невиробничих будівель і земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 може у будь-який момент безперешкодно здійснити відчуження зазначеного майна третім особам, які б вважались доброчесними набувачами цього майна. Зазначене могло привести до негативних правових наслідків для позивача, оскільки у випадку прийняття рішення на користь позивача це значно ускладнило б виконання рішення суду та для поновлення порушених прав позивача необхідно було б докласти значних зусиль та часу.

З огляду на такий розвиток подій, навіть прийняте на користь позивача рішення суду втратило б свою ефективність та своєчасність у захисті порушеного права позивача.

Сам факт наявності можливості відчуження об'єктів нерухомого майна, законність рішення про державну реєстрацію яких, та відповідно, набуття права власності на які оспорюються у суді, на думку суду апеляційної інстанції, є достатньою умовою для застосування заходів забезпечення позову та є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, забезпечення позову у такому випадку не спричиняє порушення прав третіх осіб, з огляду на те, що особі не забороняється володіти та користуватися майном, право власності на яке зареєстровано, а лише обмежується право здійснювати продаж такого майна до вирішення спору у судовому порядку.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що на момент подачі заяви про забезпечення позову позивачем було доведено наявність обставин, які слугують правовими підставами для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.

Однак, незважаючи на наявність підстав, судом першої інстанції, у порушення вимог процесуального закону, не було вжито необхідних заходів забезпечення позову для ефективного захисту прав позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В свою чергу, на момент розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АМЕЛАРТ ГРУП» до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Мурзенка Андрія Володимировича, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, скасування номерів запису та відновлення записів був залишений без розгляду.

Відомості щодо оскарження вказаної ухвали та прийняття апеляційної скарги на вказану ухвалу до розгляду апеляційним судом відсутні.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що на момент розгляду даної апеляційної скарги відпали підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви ТОВ «АМЕЛАРТ ГРУП» про забезпечення позову повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим, на підставі ст. 317 КАС України, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «АМЕЛАРТ ГРУП» про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АМЕЛАРТ ГРУП» задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «АМЕЛАРТ ГРУП» про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук