Справа № 463/6302/17
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №463/6302/17
У Х В А Л А

про задоволення заяви про самовідвід судді

18 грудня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника відповідача 3 Романа Н.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні заяву про самовідвід головуючого судді Сподарик Н.І. у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Відділу примусового виконання рішень - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання недійсним розпорядження про звільнення, зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Личаківського районного суду м.Львова із позовом до Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Відділу примусового виконання рішень - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання недійсним розпорядження про звільнення, зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.12.2017 року, відповідно до ст.ст.21, 29 КАС України, адміністративну справу передано за підсудністю для розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.

Так, 12.01.2018 року адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Відділу примусового виконання рішень - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання недійсним розпорядження про звільнення, зобов'язання до вчинення дій була надіслана до Львівського окружного адміністративного суду та надійшла до суду 15.01.2018 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу передано для розгляду судді Львівського окружного адміністративного суду Сподарик Н.І.

Ухвалою суду від 19.01.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. Згідно ухвали суду від 29.01.2018 року, ОСОБА_2 продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19.01.2018 року про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви до 09.02.2018 року.

02.02.2018 року Львівським окружним адміністративним судом було надіслано до Личаківського районного суду м.Львова матеріали позовної заяви на письмову вимогу та у зв'язку із надходженням апеляційної скарги на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 20.12.2017 року про передачу справи.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 20.12.2017 року про передачу справи до іншого суду у справі №463/6302/17 - без змін.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач 17.07.2018 року подала позовну заяву з виправленими недоліками.

Личаківським районним судом м.Львова 02.08.2018 року матеріали позовної заяви були повернуті після розгляду Львівським апеляційним адміністративним судом до Львівського окружного адміністративного суду та надійшли до суду 14.08.2018 року.

Ухвалою суду від 10.09.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

25 вересня 2018 року позивач подала через канцелярію суду заяву про відвід головуючого судді Сподарик Н.І.

Згідно ухвали суду від 25.09.2018 року, заяву позивача передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу для визначення іншого судді та зупинено провадження у справі до вирішення заяви про відвід.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 року (суддя Гулкевич І.З.) у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Сподарик Н.І. відмовлено.

Згідно ухвали суду від 03.10.2018 року, провадження у справі №463/6302/17 поновлено та призначено підготовче засідання.

30.10.2018 року позивач вдруге подала через канцелярію суду заяву про відвід головуючого судді Сподарик Н.І., з підстав упередженості судді. Оскільки суд під головуванням судді Сподарик Н.І. дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, то ухвалою від 02.11.2018 року заява позивача про відвід головуючого судді Сподарик Н.І. передана для розгляду іншому судді. Цією ж ухвалою суд зупинив провадження у справі №463/6302/17.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2018 року, заява позивача про відвід головуючого судді Сподарик Н.І. передана на розгляд судді Гавдик З.В.

Ухвалою суду з питань відводу судді від 06.11.2018 суд (під головуванням судді Гавдик З.В.) відмовлено у задоволенні заяви позивача - ОСОБА_2 про відвід судді Сподарик Н.І. у справі №463/6302/17.

Згідно ухвали суду від 03.10.2018 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання.

14.12.2018 року позивач втретє подала до суду заяву про відвід головуючого судді Сподарик Н.І. (вх.40368), з підстав упередженості судді.

Протокольною ухвалою суду від 18.12.2018 року без виходу до нарадчої кімнати залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 про відвід судді.

18 грудня 2018 року до суду надійшла заява головуючого судді Сподарик Н.І. про самовідвід судді. Вказана заява обґрунтована тим, що неодноразово у підготовчих засіданнях позивач заявляла про недовіру до головуючого судді у справі з посиланням на вчинення суддею дій, які викликають сумнів у її неупередженості, зокрема, позивач вказувала, що головуючим суддею неодноразово ухвалювалися незаконні рішення, у тому числі безпідставно постановлено ухвалу від 14.09.2018 року, у зв'язку із чим позбавлено сторону позивача можливості захистити свої права та законні інтереси. За наведених обставин позивач вважає, що належний, справедливий і неупереджений розгляд справи та забезпечення прав ОСОБА_2 за участю судді Сподарик Н.І. є неможливим. У засідання суду позивач жодного разу не з'являлася.

Представник відповідача 3 у підготовчому засіданні 18.12.2018 року вирішення заяви про самовідвід судді поклався на розсуд суду.

Інші учасники справи у підготовче засідання не прибули.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявленого самовідводу, суд враховує наступне.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений статтею 40 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч.2 вказаної статті, питання про самовідвід вирішується судом в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов'язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб'єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об'єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб'єктивному і об'єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об'єктивним тестом, тобто з'ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним у рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 21 червня 1981 року «Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium», суд має бути неупередженим і безстороннім.

У рішення від 1 жовтня 1982 р. у справі «Piersac vs Belgium» Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Таким чином, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Так, щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» (рішення від 29 квітня 1989 року) зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому, враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» (рішення від 8 листопада 2005 року) суд зазначив, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (п.26 рішення 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Важливим питанням є саме довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (п.45 рішення 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного ст.8 КАС України, є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

У п.п.105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді, вимога об'єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. «Пуллар проти Сполученого Королівства», 10 червня 1996 року, §32 , Звіти 1996-III).

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 15 жовтня 2010 року «Газета «Україна-центр» проти України» (Заява №16695/04), існування безсторонності для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (параграф 28).

Отже, зазначене вище свідчить про те, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно довести наявність відповідних вищезазначених суб'єктивних та об'єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про його упередженість, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді. Аналогічне правило має розповсюджуватись і на розгляд питання щодо самовідводу.

Наведена правова позиція міститься в ухвалах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №800/63/16 та від 27 червня 2018 року у справі №800/427/17.

Загалом, вирішення спору по суті та повне, всебічне та ґрунтовне з'ясування обставин справи, можливе лише за умови взаємної довіри та поваги при комунікації між судом та учасниками справи.

За таких обставин та з метою уникнення конфліктної ситуації під час розгляду даної адміністративної справи, забезпечення справедливого та неупередженого вирішення спору, запобігання підриву авторитету судової влади, уникнення обставин, які б могли викликати сумнів у неупередженості або об'єктивності судді, заява про самовідвід судді Сподарик Н.І. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40, 236, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву головуючого судді Сподарик Н.І. про самовідвід задоволити.

Передати адміністративну справу №463/6302/17 до Відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярія) Львівського окружного адміністративного суду для визначення складу суду, у відповідності до вимог частини 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сподарик Н.І.