Справа № 810/2472/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2472/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року (повний текст складено 30 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними і скасування податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Київській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 квітня 2018 року №Ф- на суму основного платежу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 43405,98 грн., рішення № від 26 квітня 2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску у сумі 9347,76 грн., податкові повідомлення-рішення від 14 лютого 2018 року № форми «Р», яким збільшено податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 23359,46 грн., №, форми «Р», яким збільшено податкових зобов`язань з військового збору на загальну суму 1832,98 грн., №, форми «Р», яким збільшено податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 22228,75 грн., №, форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення декларації з податку на додану вартість на загальну суму 1768,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 квітня 2018 року №Ф- на суму основного платежу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 43405,98 грн., визнано протиправним та скасовано рішення № від 26 квітня 2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску у сумі 9347,76 грн., визнати протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 лютого 2018 року № форми «Р», яким збільшено податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 23359,46 грн., визнати протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 лютого 2018 року №, форми «Р», яким збільшено податкових зобов`язань з військового збору на загальну суму 1832,98 грн., визнати протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 лютого 2018 року №, форми «Р», яким збільшено податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 22228,75 грн., визнати протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 лютого 2018 року №, форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення декларації з податку на додану вартість на загальну суму 1768,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити повністю. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на запит контролюючого органу щодо надання інформації про наявність залишків товарів на початок та кінець перевіряємого періоду станом на 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року та 31 грудня 2016 року позивачем відповіді надано не було, у зв'язку з чим позивачем не було включено до валового доходу залишок нереалізованого товару, як «умовний продаж» за період 2015-2016 роки, що мало наслідком порушення ФОП ОСОБА_2 податкового законодавства та прийняття контролюючим органом оскаржуваних рішень.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, зазначаючи, що листом від 19 січня 2018 року ФОП ОСОБА_2 надавав контролюючому органу відповідь на запит, щодо надання інформації про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01 січня 2014 року, 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року та на 31 грудня 2016 року, однак відповідачем вказана інформація врахована не була, і відносячи вартість залишків товарно-матеріальних цінностей позивача до таких, що були «умовно» продані внаслідок чого збільшився валовий дохід позивача є необґрунтованим, а висновки проведеної перевірки є неправомірними та прийняті за її наслідком рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 02 вересня 2009 року за №0021294, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії НОМЕР_3 (а.с.15 т.1) та свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2 (а.с.16 т.1), перебуває на податковому обліку та є платником ПДВ з жовтня 2013 року, відповідно до свідоцтва НОМЕР_4 про реєстрацію платником податку на додану вартість (а.с.17 т.1)

На підставі ст.77 ПК України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та відповідно до направлень від 05 січня 2018 року №3, №4, виданих ГУ ДФС у Київській області та плану-графіка проведення планових виїзних документальних перевірок суб'єктів господарювання, посадовими особами відповідача в період з 09 січня 2018 року по 22 січня 2018 року проведено документальну планову перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2-014 року по 31 грудня 2016 року відповідно до затвердженого плану перевірки, за результатами якої складено акт від 29 січня 2018 року №35/10-36-13-09/НОМЕР_1 (а.с.54 т.1), в якому зафіксовано порушення позивачем:

1) п.177.1, п.177.2 ст.177 ПК України, а саме: встановлено заниження чистого доходу на загальну суму 136182,73 грн., в т.ч. за 2014 рік у сумі 38424,51 грн., за 2015 рік у сумі 67450,58 грн., за 2016 рік у сумі 30307,64 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 21336,65 грн. в тому числі, за 2014 рік в сумі 5763,68 грн., за 2015р. в сумі 10117,59 грн., за 2016р. в сумі 5455,38 грн.;

2) пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України, п.п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України, а саме: не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 2042,74 грн. в т.ч. за 2014 рік в сумі 576,36 грн., за 2015р. в сумі 1011,76 грн., за 2016 рік в сумі 454,62 грн.;

3) п.187.1 ст.187, п.193.1 ст.193 п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України, в результаті чого, занижено податок на додану вартість за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 25467 грн., а саме:

за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 7684,00 грн. в т.ч.: за січень 2014 року на суму 640,00 грн., за лютий 2014 року на суму 640,00 грн., за березень 2014 року на суму 640,00 грн., за квітень 2014 року на суму 640,00 грн., за травень 2014 року на суму 640,00 грн., за червень 2014 року на суму 640.00 грн., за липень 2014 року на суму 640,00 грн., за серпень 2014 року на суму 640,00 грн., за вересень 2014 року на суму 640,00 грн., за жовтень 2014 року на суму 640,00 грн., за листопад 2014 року на суму 640,00 грн., за грудень 2014 року на суму 644,00 грн.

за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року на загальну суму 11722,00 грн., в тому числі: за січень 2015 року на суму 1124,00 грн., за лютий 2015 року на суму 1124,00 грн., за березень 2015 року на суму 1124,00 грн., за квітень 2015 року на суму 1124,00 грн., за травень 2015 року на суму 244,00 грн., за червень 2015 року на суму 236,00 грн., за липень 2015 року на суму 1124,00 грн., за серпень 2015 року на суму 1124,00 грн., за вересень 2015 року на суму 1124,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 1124,00 грн., за листопад 2015 року на суму 1124,00 грн., за грудень 2015 року на суму 1126,00 грн. та завищення від'ємного значення з податку на додану вартість (р.19 декларації) на суму 1768,00 грн. в т.ч. за травень 2015 року на суму 880,00 грн., за червень 2015 року 888,00 грн.).

за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 6061,00 грн., в тому числі: за січень 2016 року на суму 505,00 грн., за лютий 2016 року на суму 505,00 грн., за березень 2016 року на суму 505,00 грн., за квітень 2016 року на суму 505,00 грн., за травень 2016 року на суму 505,00 грн., за червень 2016 року на суму 505.00 грн., за липень 2016 року на суму 505,00 грн., за серпень 2016 року на суму 505,00 грн., за вересень 2016 року на суму 505,00 грн., за жовтень 2016 року на суму 505,00 грн., за листопад 2016 року на суму 505,00 грн., за грудень 2016 року на суму 506,00 грн.

4) пп.2 п.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження суми єдиного соціального внеску за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, з урахуванням меж максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу в сумі 43405,98 грн., в т.ч. за 2014 рік в сумі 13333,30 грн., за 2015 рік в сумі 23405,00 грн.,за 2016 рік в сумі 6667,68 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 14 лютого 2018 року:

- № форми «Р» (а.с.123 т.1), яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем військовий збір на 1832,98 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями на суму 1466,38 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 366,60 грн.;

- № форми «В4» (а.с.124 т.1), яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ на загальну суму 1768,00 грн., в тому числі за травень 2015 року - 880,00 грн., за червень 2015 року - 888,00 грн.;

- № форми «Р» (а.с.125 т.1), яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 23359,46 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 15572,97 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7786,49 грн.;

- № форми «Р» (а.с.126 т.1), яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 22228,75 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 17783,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4445,75 грн.

За наслідком оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішенням Державної фіскальної служби України від 26 квітня 2018 року №6098/9/99-99-11-02-02-14 (а.с.117 т.1) податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_2 - без задоволення.

26 квітня 2018 року ГУ ДФС у Київській області на підставі акту перевірки від 29 січня 2018 року №35/10-36-13-09/НОМЕР_1 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 43405,98 (недоїмка).

Також відповідачем прийнято рішення від 26 квітня 2018 року № (а.с.121) про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 9347,76 грн.

Вважаючи протиправними вказані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про хибність висновку відповідача щодо заниження позивачем чистого оподаткованого доходу, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, а прийняті на підставі такого висновку податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу із рішенням про застосування штрафних санкцій також підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п.177.1, 177.2 ст.177 ПК України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В силу п.177.4 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно п.161 підрозділу 10 р.ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

В силу п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

З акту перевірки та апеляційної скарги вбачається, що висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем податкового законодавства, за наслідком яких винесено спірні податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій ґрунтуються виключно на тому, що станом на 31 грудня 2013 року залишки товарно-матеріальних цінностей позивача становили 0,00 грн. відповідно до акту попередньої перевірки за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року від 22 липня 2014 року №2417/17-3//81 і на запит ГУ ДФС у Київській області №65/ФОП/10-36-16-08 від 05 січня 2018 року та №270/ФОП/10-36-13-09 від 17 січня 2018 року щодо надання інформації про наявність залишків товарів на початок та кінець перевіряємого періоду (в розрізі номенклатури товару, закупівельної ціни та суми) станом на 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року та 31 грудня 2016 року ФОП ОСОБА_2 відповідь не надана, в той час, як співставленням даних книги обліку доходів та витрат (Форма 10), яка зареєстрована в Білоцерківській ОДПІ від 16 грудня 2013 року за №832 та інформації системи «Податковий блок», щодо ЄРПН стосовно закупленого та реалізованого товару встановлено, що позивачем:

- за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року за даними реєстру закуплений папір формату А-4 у кількості 6100 пачок на суму 192858,40 грн. (без ПДВ), реалізовано 4889 пачок на суму 166489,64 грн. (без ПДВ). Залишок не реалізованого товару складає 1211 пачок на суму 26368,76 грн. (без ПДВ);

- за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року за даними реєстру закуплений папір формату А-3 в кількості 215 пачок на суму 13178,05грн. (без ПДВ), реалізовано 42 пачки на суму 2964,10 грн. (без ПДВ). Залишок не реалізованого товару складає 173 пачки на суму 10213,95 грн. (без ПДВ);

- за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року за даними реєстру закуплений папір перфорований в кількості 16 пачок на суму 3269,30 грн. (без ПДВ), реалізовано 7 пачок на суму 1427,50 грн. (без ПДВ). Залишок не реалізованого товару складає 9 пачки на суму 1841,80 грн. (без ПДВ).

Отже, за даними документальної перевірки встановлено, що за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_2 закуплено папір на загальну кількість 6331 пачки на суму 209305,75 грн. (без ПДВ), а реалізовано 4938 пачок на суму 170881,24 грн. (без ПДВ), розбіжність складає 1393 пачки на суму 38424,51грн. (без ПДВ);

- за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року за даними реєстру закуплений папір формату А-4 в кількості 4950 пачок на суму 247610,50 грн. (без ПДВ) реалізовано пачок на суму 3538,00 грн. (без ПДВ). Залишок не реалізованого товару складає 1412 пачок на суму 53143,00 грн. (без ПДВ);

- за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року за даними реєстру закуплений папір формату А-3 в кількості 195,782 пачок на суму 19888,82 грн. (без ПДВ), реалізовано 59 пачок на суму 5581,34 грн. (без ПДВ). Залишок не реалізованого товару складає 136,782 пачки на суму 14307,48 грн. (без ПДВ).

Таким чином, за даними документальної перевірки встановлено, що за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року ФОП ОСОБА_2 закуплено папір в загальній кількості 5145,782 пачки на суму 267499,32 грн. (без ПДВ), а реалізовано 3597 пачок на суму 200048,74 грн. (без ПДВ), розбіжність складає 1548,782 пачок на суму 67450,58 грн. (без ПДВ);

- за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року за даними реєстру закуплений папір формату А-4 в кількості 5955 пачок на суму 327726,10 грн. (без ПДВ) реалізовано 4954 пачок на суму 297418,46 грн. (без ПДВ). Залишок не реалізованого товару складає 1001 пачок на суму 30307,64 грн. (без ПДВ).

Отже, за даними документальної перевірки встановлено, що за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року ФОП ОСОБА_2 закуплено папір в загальній кількості 5955 пачок на суму 327726,10 грн. (без ПДВ), а реалізовано 4954 пачок на суму 297418,46 грн. (без ПДВ), розбіжність складає 1001 пачок на суму 30307,64 грн. (без ПДВ);

На думку контролюючого органу, ФОП ОСОБА_2 не було включено до валового доходу за 2014-2016 роки суми реалізованого товару (папір формату А-4, А-3, перфорований папір), як «умовний» продаж товару на суму 38424,51 грн. за 2014 рік, 67450,58 грн. за 2015 рік, 30307,64 за 2016 рік.

Наведене стало підставо для висновку про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, та, як наслідок, не нарахування та не сплати ним до бюджету військового збору, заниження ФОП ОСОБА_2 податку на додану вартість, та заниження суми єдиного соціального внеску, за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, що в майбутньому стало підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи ГУ ДФС у Київській області направлявся до позивача лист від 05 січня 2018 року №65/ФОП/10-36-13-09 (а.с.165 т.1), в якому запропоновано позивачу надати інформацію, зокрема, щодо залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01 січня 2014 року, 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року, 31 грудня 2016 року. Також, листом від 17 січня 2018 року №270/ФОП/10-36-13-09 (а.с.167 т.1) відповідач також просив ФОП ОСОБА_2 надати інформацію, зокрема, про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01 січня 2014 року, 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року, 31 грудня 2016 року.

В той же час, в матеріалах справи наявна копія відповіді ФОП ОСОБА_2 від 19 січня 2018 року (а.с.110 т.1) на лист ГУ ДФС у Київській області від 17 січня 2018 року №270/ФОП/10-36-13-09, в якій позивач повідомив інформацію про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01 січня 2014 року, 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року, 31 грудня 2016 року, та зазначив, що станом на 01 січня 2014 року залишок товарно-матеріальних цінностей становив 41468,33 грн., станом на 01 січня 2015 року залишок товарно-матеріальних цінностей становив 85230,84 грн., станом на 01 січня 2016 року залишок товарно-матеріальних цінностей становив 156869,00 грн. грн., станом на 31 грудня 2016 року залишок товарно-матеріальних цінностей становив 205412,47 грн.

Позивач зазначає, що відповідні пояснення були надані ним посадовим особам відповідача під час здійснення перевірки, однак вони були проігноровані ГУ ДФС у Київській області, наслідком чого був висновок відповідача про «умовний» продаж позивачем товару, який фактично не був реалізований та належав до залишків товарно-матеріальних цінностей, внаслідок чого позивачем не занижувався валовий дохід та не порушувались вимоги податкового законодавства.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував надання позивачем інформації про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01 січня 2014 року, 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року, 31 грудня 2016 року, та зазначав, що письмових пояснень позивачем під час перевірки не надавалось.

В той же час, в акті перевірки міститься інформація, що позивачем були надані пояснення на запити ГУ ДФС у Київській області від 05 січня 2018 року №65/ФОП/10-36-13-09 та від 17 січня 2018 року №270/ФОП/10-36-13-09.

Проте, перевіряючими не взято до уваги надану позивачем інформацію щодо залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01 січня 2014 року, 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року, 31 грудня 2016 року та встановлено, що позивачем не включено до валового доходу суму реалізованої продукції товару «умовний» продаж у загальному розмірі 136182,73 грн.

Під час перевірки не було встановлено розбіжності між Книгою обліку доходів та витрат і деклараціями позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що включення сум залишку товарно-матеріальних цінностей (папір формату А-4, А-3, перфорований папір), до валових доходів, за умови їх реалізації у подальшому, призведе до подвійного оподаткування. В той же час, віднесення сум до валового доходу ФОП ОСОБА_2 здійснювалось на підставі фактичного, а не «умовного» продажу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З наявних в матеріалах справи господарсько-облікових документів податкової звітності позивача - Книги обліку доходів та витрат, податкових декларацій про майновий стан і доходи, вбачається, що загальний чистий оподаткований дохід позивача за перевіряємий період становить 3466250,71 грн., серед яких за 2014 рік дохід - 694577, 18 грн. (а.с.28 т.1), за 2015 рік дохід - 1159266,51 грн. (а.с.35 т.1), за 2016 рік дохід - 1612407,02 грн. (а.с.44 т.1).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що формування валового доходу позивача відбувалося на підставі первинних документів по даті фактичної реалізації товарів. Вказані операції належним чином відображені у Книзі обліку доходів та витрат, між тим будь - яких порушень її ведення, відповідачем не встановлено.

Згідно з п.177.10 ст.177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за №1686/24218, затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення.

Форму Книги обліку доходів та витрат, має містити такі графи для заповнення: 1. Період обліку (день, місяць, квартал, рік); 2. Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності або незалежної професійної діяльності; 3. Сума повернутих коштів за товари (роботи, послуги); 4. Загальна сума отриманого доходу, яка підлягає декларуванню (гр. 2 - гр. 3); 5. Витрати, пов'язані з господарською діяльністю або провадженням незалежної професійної діяльності: реквізити документа, що підтверджує понесені витрати; сума витрат, пов'язаних з придбанням товарів (робіт, послуг); витрати на оплату праці найманих осіб; інші витрати, пов'язані з одержанням доходу; 6. Сума чистого оподатковуваного доходу (гр. 4 - гр. 6 - гр. 7 - гр. 8).

Таким чином, затверджена форма Книги обліку доходів і витрат, не передбачає ведення фізичною особою-підприємцем обліку залишків товарних запасів, матеріалів, сировини та відображення результатів такого обліку у книгах.

Отже, фізичні особи-підприємці, як суб`єкти здійснення господарської діяльності, не здійснюють облік залишків товарних запасів, матеріалів, сировини та не відображають їх у книгах обліку доходів (книгах обліку доходів та витрат) або інших носіях, а тому відповідач не міг встановити показники (кількість пачок та їх грошовий еквівалент) залишку товарів позивача на підставі Книги обліку доходів та витрат.

За наведених обставин, встановлення факту заниження ФОП ОСОБА_2 чистого оподаткованого доходу за наслідком співставлення даних Книги обліку доходів і витрат та ІС «Податковий блок» є необґрунтованим, та не може бути належною підставою для формування висновків про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки такий метод на дає можливості встановити всі необхідні обставини для формування висновку про відсутність залишку товарно-матеріальних цінностей та заниження платником податків валового доходу.

Колегія суддів доходить висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, не доведено належними та допустимими доказами заниження ФОП ОСОБА_2 оподатковуваного доходу на суму 136182,73 грн., а тому нарахування на вказану суму: податку на додану вартість у розмірі 22228,75 грн. та застосування штрафної санкція у розмірі 4445,75 грн. (внаслідок чого зменшено суму від`ємного значення декларації з податку на додану вартість на загальну суму 1768,00 грн.); військового збору на суму 1832,98 грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 366,60 грн.; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 9347,76 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 9347,76 грн. не може вважатись обґрунтованим.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи, що апелянтом не підтверджено правомірності висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки позивача від 29 січня 2018 року №35/10-36-13-09/НОМЕР_1 про порушення ФОП ОСОБА_2 п.177.1, п.177.2 ст.177 ПК України, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України, п.п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України, п.187.1 ст.187, п.193.1 ст.193 п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України, пп.2 п.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наслідком чого було прийняття податкових повідомлень-рішень від 14 лютого 2018 року №, №, №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26 квітня 2018 року №Ф- та рішення № від 26 квітня 2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску, колегія суддів доходить висновку про протиправність та наявність підстав для скасування зазначених рішень ГУ ДФС у Київській області.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма