Справа № 0740/967/18
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2018 року м. Ужгород№ 0740/967/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Копосович Е.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача: Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області ,- представник Чиняк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, яким просить:

1.Постановити ухвалу про відкриття провадження у справі.

2.Визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 18.07.2018 р., визнати поважною причину пропуску 12-ти місячного строку для звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини та зобов'язати Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області призначити та виплатити їй у розмірі, що встановлений чинним законодавством України, допомогу при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позиції сторін.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідачем було протиправно відмовлено їй у призначенні допомоги у зв'язку з народженням дитини через звернення за її призначенням пізніше ніж через 12 календарних місяців з дня народження дитини, оскільки позивач, не мала можливості звернутись за даною допомогою раніше, так як проживала з дитиною на тимчасово окупованій території, де відбувається збройний конфлікт і існувала реальна загроза для їхнього життя і здоров'я. Окрім того, на тимчасово окупованій території (місто Алчевськ Луганської області), де проживала позивач з дитиною відповідні державні органи тимчасово не здійснюють свої повноваження.

08 жовтня 2018 року відповідач подав письмові заперечення на позов, в якому вказує, що його дії щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини є правомірними, так як позивач звернувся із відповідною заявою після спливу 12 місяців після народження дитини. Спеціалістами управління соціального захисту населення ІІеречинської райдержадміністрації було прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги на народження дитини, на підставі чинного законодавства, а саме п.12 Постанови КМУ від 27.12.2001 року №1751 (із змінами та доповненнями) «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», із врахуванням інформації про те, що свідоцтво про народження ОСОБА_4 було видано на підконтрольній Україні території і один із батьків, з яким проживала дитина мав можливість звернутися до органів соціального захисту населення з метою оформлення документів на призначення допомоги на народження дитини.

14 листопада 2018 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що позивач не мала можливості подати відповідну заяву в електронній формі. Постанова КМУ від 27 грудня 2001 р. N 1751 «Про затвердження Порядку призначення виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», на яку посилається відповідач, була доповнена новим абзацом до п.11 щодо можливості подання заяви в електронному вигляді згідно з постановою КМУ №890 від 30.11.2016 р. - тобто вже після того, як дитині виповнився 1 рік. Крім того, на тимчасово окупованій території окупанти не застосовували законодавство України і тим більше, не могли прийняти заяву позивачки чи виготовити їй електронний цифровий підпис. Дані зміни до законодавства їй і не були відомими, так як на тимчасово окупованих територіях зміни до законодавчих та інших актів України не оприлюднювались.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд даний адміністративний позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача щодо задоволення даного адміністративного позову заперечив з підстав наведених вище.

Заслухавши представників сторін, встановивши обставини справи на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі заслухавши свідка, проаналізувавши норми права, які підлягають або не підлягають застосуванню до даних правовідносин, надавши оцінку кожному аргументу сторін та навівши мотиви, з яких суд дійшов до висновків у справі, констатує наступне.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що позивач, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації на території Луганської області разом зі своєю малолітньою донькою змушена була покинути своє місце проживання у м. Алчевськ та переїхати в Закарпатську область, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 28.03.2018 р. , відповідно до якої позивача було взято на облік як внутрішньо переміщену особу, а згідно довідки № від 20.06.2018 р. на облік взято також і доньку (а.с.13-14).

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила доньку - ОСОБА_4 в м. Алчевськ Луганської області, яке відноситься до населеного пункту, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 ( а.с.12).

Позивач, після отримання свідоцтва про народження доньки, переміщення на територію, підконтрольну Україні та постановки на облік внутрішньо переміщеної особи, 03.07.2018 року звернулась до відповідача із заявою щодо призначення допомоги при народженні дитини , доньки - ОСОБА_4 ( а.с.17-18).

Згідно рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 18.07.2018 р. відповідач відмовив посилаючись, при цьому, на п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 ( а.с.16).

Згідно інформації Державної прикордонної служби від 27.11.2018 року, яка надана відповідачу, позивачка перетинала кордон з непідконтрольної Україні території на неокуповану частину України: у 2016 році один раз, та два рази у 2018 році.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивачки , а дитина , на яку просили у відповідача надати грошову допомогу при народженні - це його донька. Він жив в Алчевську Луганської області, де залишалася квартира і працював на великому підприємстві, повязаного з хімічним виробництвом керівником структурного підрозділу. Починаючи з 2014 року почав шукати роботу на неокупованій території України через інтернетсайти. Починаючи з 2017 року працювати і жити там стало неможливо з різних причин, отримати готівкою українські грошоі стало неможливо, і він сам не хотів працювати на окупованій території. Грошей не було , зявилися борги. Через тиждень після народження дитини він поїхав у Харків для того, щоб отримати свідоцтво про народження, однак всі РАЦСи йому відмовили, оскільки потрібний був підпис дружини, або нотаріально завірена копія заяви, а оскільки в Алчевську вже не працювали державні нотаріуси , то такої можливості не було. Після цього відразу він разом з дружиною і дитиною поїхали в Артемівськ( зараз Бахмут), де їм і видали свідоцтво про народження дитини. Виїжджати за лінію розмежування було складно, оскільки було дві черги, одна з яких була для пільговиків (де їхали діти, старші люди та інші), але черги рухалися повільно, на пропускних пунктах ретельно все перевіряли. У 2016році на один день вони з жінкою виїжджали на похорони до родича. У березні 2018 року йому через інтернет вдалося знайти роботу на Закарпатті на Перечинському хімічному комбінаті, і тому до нього приїхала жінка, а потім вони забрали і дитину. І зараз проживають у Перечині як внутрішньопереміщені особи, де і звернулися за допомогою при народженні дитини, яку не змогли раніше отримати у звязку з вищевказаними обставинами.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положеннями ч.1 ст.52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

За змістом частини першої статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III (далі - Закон №2402-III), з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року №2811-XII (далі - Закон №2811-XII) та іншими законами України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Положеннями п.2 ч.1 ст. 3 цього Закону передбачено, що при народженні дитини призначається державна допомога.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Згідно зі ст.6 цього Закону документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Згідно ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 визначено, що допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини. Допомога при народженні дитини, яка народилася після 30 червня 2014 р., надається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами.

Згідно із статтями 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини. Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків, з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12-ти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до п.п.10, 11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, подається копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу). Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Отже, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. При цьому, документи подаються такою особою самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пропущений строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Проте, суд зазначає, що позивач з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою , крім того, суд звертає увагу, що позивач звертається за державною допомогою не у власних інтересах, а в інтересах дитини, для її належного матеріального забезпечення, у звязку з чим, суд дійшов висновку, що вказаний строк позивачем пропущених з незалежних від нього причин, про що суд констатує в мотивувальній частині рішення.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту першого статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як відзначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18), допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини (п. 34, 35).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 29 серпня 2018 року у справі №591/1474/17 (№К/9901/38353/18).

Суд піддає критичній оцінці посилання відповідача, що позивачка могла звернутися із заявою в той же день, коли і отримувала свідоцтво про народження дитини на підконтрольній території, оскільки у відповідності до ч.2 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751 призначення і виплата державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання заявника.

З огляду на обставини справи, суд дійшов висновку про поважність пропуску строку звернення до управління соціального захисту населення із заявою про отримання одноразової державної допомоги при народженні дитини. Тому суд вважає, що позивач не звернулася за отриманням виплати при народженні дитини протягом дванадцяти місяців з поважних причин, які не залежали від її волі.

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, правомірними та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн. що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 10.09.2018 (а.с. 4).

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації від 18.07.2018 року "Про призначення допомоги сімям з дітьми", яким ОСОБА_1 відмовлено у праві на отримання допомоги при народженні дитини.

3.Зобовязати Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації м. Перечин, вул. Ужанська,19 Закарпатської області призначити та виплатити ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2. ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки АДРЕСА_1 державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області (вул. Ужанська, буд. 19,м. Перечин,Закарпатська область,89200 , ) на користь ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2. (АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 704,80 ( сімсот чотири грн. 80 коп.) грн. відповідно до квитанції № 5246-10-001від 10.09.2018 року. Банк платника АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Закарпатський окружний адмінсуд до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б. Плеханова

Повний текст виготовлено та підписано 16.12.2018 року.