Справа № 1340/5879/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1340/5879/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Брильовського Р.М., розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кеди М.В. ВП №9624070 від 23.10.2008, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кеди М.В. ВП № 9624070 від 23.10.2008.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у Єдиному реєстрі судових рішень відсутні відомості про винесення ухвали Львівським окружним адміністративним судом 21.10.2008 у справі №2а-4715/08, яка згідно відповіді ГТУЮ у Львівській області від 17.04.2018 за № 2417/02.1-254708 була підставою для накладення арешту на нерухоме майно. З відповіді Прокурора Львівської області вбачається, що у кримінальних провадженнях, досудове розслідування у яких проводиться СУ ГУ НП у Львівській області та СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області на майно, що розташоване на АДРЕСА_1 арешт не накладався. Вказує, що передбачені чинним законодавством підстави для обтяжень на вищевказане майно позивача та обмеження його конституційних прав щодо вільного розпорядження своєю власністю відсутні. Вважає, що оскільки до підрозділу ПВР відділу ДВС ГУЮ у Львівській області виконавчий документ, боржником за яким є позивач не надходив, то арешт на все майно позивача за постановою ВП № 9624070 від 23.10.2008 є незаконним та підлягає скасуванню. Таким чином арешт майна позивача був здійснений з порушенням порядку накладення арешту, так як був здійснений за відсутності виконавчого документу.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Позиція відповідача викладена у письмовому відзиві на позов та обґрунтовується тим, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження АСВП № 9624070 з виконання ухвали № 2а- 4715/08 від 21.10.2008, виданої Львівським окружним адміністративним судом про: заборону ОСОБА_2 (мешкає за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та будь-яким іншим особам вчиняти дії по відчуженню обтяженню зобов'язаннями нежитлових приміщень (майстерня, кузня, майстерня (столярний цех), склад, гараж, прохідна, склад для малих механізмів, склад цементу і крейди, колірна майстерня, склад-навіс сипучих матеріалів, склад цементу і крейди), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2; заборону Обласному комунальному підприємству "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення (майстерня, кузня, майстерня (столярний цех), склад, гараж, прохідна, склад для малих механізмів, склад цементу і крейди, колірна майстерня, склад-навіс сипучих матеріалів, склад цементу і крейди), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2. Державним виконавцем 23.10.2008 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. Також згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження згадане виконавче провадження ВП № 9624070 закінчено 14.11.2008 на підставі пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (далі - Закон № 606). Надати більш детальну інформацію про хід виконання виконавчого провадження не являється можливим у зв'язку із закінченням терміну зберігання матеріалів виконавчого провадження згідно пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечив.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 13 грудня 2018 року.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження АСВП № 9624070 з виконання ухвали № 2а-4715/08 від 21.10.2008, виданої Львівським окружним адміністративним судом про: заборону ОСОБА_2 (мешкає за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та будь-яким іншим особам вчиняти дії по відчуженню обтяженню зобов'язаннями нежитлових приміщень (майстерня, кузня, майстерня (столярний цех), склад, гараж, прохідна, склад для малих механізмів, склад цементу і крейди, колірна майстерня, склад-навіс сипучих матеріалів, склад цементу і крейди), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2; заборону Обласному комунальному підприємству "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення (майстерня, кузня, майстерня (столярний цех), склад, гараж, прохідна, склад для малих механізмів, склад цементу і крейди, колірна майстерня, склад-навіс сипучих матеріалів, склад цементу і крейди), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2.

23.10.2008 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника.

Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження згадане виконавче провадження ВП № 9624070 закінчено 14.11.2008 на підставі пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ ( далі - Закон № 606).

Під час оформлення купівлі продажу нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_2, ОСОБА_2 дізналася у нотаріуса про те, що на все її майно накладений арешт.

Через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна позивача було з'ясовано, що постановою державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС ГУЮ у Львівській області Кеди М.В. ВП № 9624070 від 23.10.2008 накладено арешт на все майно позивача.

Позивач звернулася у Державну виконавчу службу за роз'ясненням щодо арешту майна.

Управління державної виконавчої служби листом від 02.10.2018 року №6905/02.1-25 15268 повідомило наступне:

«Арешт на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, накладено постановою державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС ГУЮ у Львівській області Кеди М.В. ВП № 9624070 від 23.10.2008 в рамках виконавчого провадження з виконання ухвали № 2а-4715/08, виданої 21.10.2008 Львівським окружним адміністративним судом».

На прохання позивача ознайомитися з матеріалами даного виконавчого провадження було відмовлено з причини сплину строку зберігання справи у виконавчій службі та знищення матеріалів справи. Позивачу надали витяг з реєстру Виконавчих проваджень. Згідно з даним витягом стягувачем у даній справі виступало ДПІ у Франківському районі м. Львова.

02 жовтня 2018 року позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду для ознайомлення з ухвалою № 2а-4715/08, виданої 21.10.2008, яка була підставою для накладення арешту на належне йому майно.

У відповідь на звернення, Львівський окружний адміністративний суд листом від 05 жовтня 2018 року №03.1.19/26929/18 повідомив, що у провадженні суду перебувала справа № 2а-4715/08/1370 за позовом Годовицько-Басівської сільської ради до Пустомитівської РДА про визнання нечинним та скасування розпорядження; у даній справі 21.10.2008 року жодне рішення щодо забезпечення позову не ухвалювалося.

У Єдиному реєстрі судових рішень також відсутні відомості про прийняття ухвали Львівським окружним адміністративним судом 21.10.2008 у справі №2а-4715/08, яка згідно відповіді ГТУЮ у Львівській області від 17.04.2018 за № 2417/02.1-254708 була підставою для накладення арешту на нерухоме майно.

У Єдиному реєстрі судових рішень містяться постанови Львівського окружного адміністративного та Львівського апеляційного адміністративних судів у вказаній справі від 19.02.2009 та 29.11.2010 з яких вбачається, що предметом адміністративного позову є законність винесення розпорядження Пустомитівською РДА.

Для з'ясування обставин справи, Позивач звернулася до Прокурора Львівської області з заявою, в якій просила надати інформацію про те, чи належне Позивачу майно, що знаходиться у АДРЕСА_2 являється предметом дослідження в межах кримінальних проваджень і чи накладався арешт на вищеназване майно.

28.11.2018 року Позивач отримав відповідь №04/2/2-544-18, у якій вказано, що у кримінальних провадженнях, досудове розслідування у яких проводиться СУ ГУ НП у Львівській області та СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області на майно, що розташоване на АДРЕСА_2 арешт не накладався.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404 (далі Закону № 1404).

Статтею 1 Закону № 1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається зі змісту приписів статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2002 року), державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі документи, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Конституція України передбачає право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (статті 41, 42).

Положення Конституції України щодо власності кореспондуються зі статтею 1 Протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, що жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Оскільки, як вбачається з відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження АСВП № 9624070 з виконання ухвали № 2а-4715/08 від 21.10.2008, виданої Львівським окружним адміністративним судом, відповідно вказаний спір підсудний Львівському окружному адміністративному суду.

Що стосується твердження відповідача про те, що Головне територіальне управління юстиції у Львівській області не може бути належним відповідачем у даній справі суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

За змістом частини першої статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016р. №1183/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 квітня 2016р. за № 617/28747: Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).

Отже, відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби може бути юридична особа, в даному випадку, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, оскільки управління державної виконавчої служби не є юридичною особою, а лише структурним підрозділом ГТУЮ, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Судом встановлено, що у Єдиному реєстрі судових рішень відсутні відомості про прийняття ухвали Львівським окружним адміністративним судом 21.10.2008 у справі №2а-4715/08, яка згідно відповіді ГТУЮ у Львівській області від 17.04.2018 за № 2417/02.1-254708 була підставою для накладення арешту на нерухоме майно.

Як вбачається з відповіді прокуратури Львівської області від 28.11.2018 у кримінальних провадженнях, досудове розслідування у яких проводиться СУ ГУ НП у Львівській області та СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області на майно, що розташоване на АДРЕСА_2 арешт не накладався.

Відповідач зазначає, що дане виконавче провадження не збереглося у зв'язку із закінченням терміну зберігання матеріалів виконавчого провадження, хоча належних доказів цього останнім не надано.

Судом встановлено, що передбачені чинним законодавством законні підстави для обтяжень на вищевказане майно позивача та обмеження його конституційних прав щодо вільного розпорядження своєю власністю відсутні.

Інших доказів про наявність законних підстав для накладення арешту на майно сторонами не надано.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 04.04.2018 у справі №815/2020/16.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З урахуванням цього Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови покладено на відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність законних підстав для прийняття 23.10.2008 постанови державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кеди М.В. ВП № 9624070.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кеди Михайла Валентиновича ВП № 9624070 від 23.10.2008.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 704 (сімсот чотири) грн 80 коп на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.М. Брильовський