Справа № 580/407/16-а
Суддя: Стеценко В. А.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 580/407/16-а
Номер провадження 2-а/580/1/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Стеценко В. А.,

при секретарі Радковській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди;

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до голови Будильської сільської ради ОСОБА_2 в порядку, передбаченому КАС України, мотивуючи свої вимоги тим, що він 03.09.2015 року згідно Закону України «Про звернення громадян» звернувся до вказаної посадової особи із заявою № 88, у якій просив розглянути ряд питань, вчинити певні дії та надати інформацію, яка його цікавить.

У відповідь на заяву, ним було отримано лист Будильської сільської ради № 02-20/880 від 02.10.2015 року, в якому йому було надано відповідь на всі його питання, крім відповіді на четвертий пункт звернення, який стосувався роботи Будильського сільського будинку культури.

Так, позивача цікавив коефіцієнт корисної дії цього закладу, тобто кількість гуртків та наявність в них дітей, час їх занятості в місяць, кількість інших заходів, перспективи його завантаженості на майбутні 2015 2016 роки.

Проте, відповідач повідомив ОСОБА_1, що Будильською сільрадою ККД сільського будинку культури не розраховувався, оскільки є відношенням виконаної роботи до енергетичних затрат і є важливою характеристикою машин та двигунів а не будинків культури. Іншої інформації щодо роботи будинку культури надано не було.

Позивач вважає вказані дії незаконними, оскільки на його думку сільський голова умисно проігнорував п.4 його заяви і не надав необхідної інформації, внаслідок чого зазначена інформація була отримана позивачем в січні та квітні 2016 року, тобто з порушенням встановленого чинним законодавством 30-ти денного терміну.

Внаслідок незаконних дій сільського голови позивач переніс моральні страждання, які викликали, негативні процеси в психіці позивача та порушення його психічного благополуччя, щиросердечної рівноваги та потребували докладення додаткових зусиль для організацї свого життя, вивчення чинного законодавства та звернення із скаргами і позовами.

Тому позивач звернувся до суду та просив визнати протиправними дії сільського голови ОСОБА_2 щодо неповного та несвоєчасного надання інформації на заяву такими, що порушили його права на розгляд звернень та отримання інформації; стягнути з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 425 грн.; компенсувати судові витрати.

В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, просив замінити первісного відповідача належним Будильською сільською радою; визнати протиправними дії Будильської сільської ради, які полягають у несвоєчасному наданні інформації на питання 4 його заяви від 03.09.2015 року; визнати протиправною бездіяльність Будильської сільської ради, яка полягає у ненаданні інформації на питання його заяви від 03.09.2015 року; стягнути з Будильської сільської ради кошти на відшкодування моральної шкоди розміром 1 500 грн.; компенсувати судові витрати.

При цьому він мотивував свої уточнені вимоги тим, що п. 4 його заяви № 88 від 03.09.2015 року є запитом на публічну інформацію, внаслідок чого відповідач згідно ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» повинен був надати відповідь на викладені в цьому пункті питання протягом п»яти днів після отримання звернення позивача.

Представниквідповідача в судове засідання не з»явився, в наданому суду відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивувавши свої заперечення тим, що дії відповідача відповідали вимогам чинного законодавства, так як відповідь на звернення ОСОБА_1 була надана в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян»; що заздалегідь готової інформації на питання позивача, яке стосувалося коефіцієнту корисної дії будинку культури в розпорядженні сільської ради не було та що позивачем не було доведено порушення його безпосередніх прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин та факту завдання йому моральної шкоди.

Із заяви (а.с. 3), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 03.09.2015 року в порядку, передбаченому Закону України «Про звернення громадян» звернувся із заявою № 88 до голови Будильської сільської ради ОСОБА_2, у якій:

-поставив питання про те, чи подавала його покійна мати ОСОБА_3 до Будильської сільської ради заяву на отримання паю 2 га, та чому її заява не була задоволена;

-просив надати світлокопію її заяви та

-визначити весь перелік питань які відносяться до його компетенції, а які ні, та назвати статтю закону на підставі якої голова БСР вирішує компетенцію громадян на отримання інформації щодо кількості, загальної площі і розташування приватизованих земельних паїв на території БСР які з 2006 року числяться за померлими громадянами у яких немає спадкоємців, та подальшу долю цих паїв;

-назвати посаду та особу, яка була уповноважена від БСР контролювати кошти і раціональність їх витрат при реконструкції системи опалення сільського будинку культури у 2013 році, а також підписувати акт здачі-прийому виконаних робіт та перевіряти якість і відповідність цих робіт умовами договору;

-пояснити причини за яких при реконструкції будинку культури договір підряду № 7/52 від 14.03.2013 року укладеного між БСР та Лебединською філією ТОВ «Ріко-М» БСР переплатила виконавцю 7,07 тис. грн.;

-назвати особу, винну в зазначених безпідставних витратах;

-створити комісію для перевірки дотримання правильності і законності виконання та приймання робіт, закупки матеріалів при ремонті системи опалення Будильського будинку культури до складу якої залучити депутатів БСР і осіб від громади; зясування викладених вище обставин, встановлення винної особи та притягнення її до відповідальності за службову недбалість та стягнення з неї завданої громаді матеріальної шкоди в сумі 7,07 тис. грн. з врахуванням інфляції; залучити ОСОБА_1 до розгляду зазначеного питання і проведення перевірки;

-назвати коефіцієнт корисної дії Будильського сільського будинку культури у 2013, 2014 та 2015 роках (кількість гуртків та чисельність в них дітей, час їх зайнятості в місяць, кількість інших заходів), і перспективи (плани) його роботи (завантаженості) на майбутні 2015-2017 роки;

-розглянути пропозицію про виділення землі та спорудження продовольчого ринку в центрі с. Будилка, висловити думку з цього приводу, відповісти на питання про те, чи звертались громадяни с. Будилка з пропозицією організації продовольчого ринку, і який результат таких звернень.

З листів та журналів і планів (а.с. 4,5, 129-144, 164-177) досліджених в судовому засідання вбачається, що на заяву ОСОБА_1 та звернення уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Будильська сільська рада листом № 02-20/880 від 02.10.2015 року, повідомила, що Будильською сільрадою ККД сільського будинку культури у 2013, 2014, 2015 роках не розраховувався, оскільки є відношенням виконаної роботи до енергетичних затрат і є важливою характеристикою машин та двигунів а не будинків культури,

Листами № 02-0/47 від 18.01.2016 року та № 02-20/312 від 18.04.2016 року позивачу повідомила, що Будильською сільрадою ККД сільського будинку культури у 2013, 2014, 2015 роках не розраховувався, оскільки є відношенням виконаної роботи до енергетичних затрат і є важливою характеристикою машин та двигунів а не будинків культури, що в будинку культури працюють гуртки, вказала їх кількість і надала його плани роботи цього закладу, в яких перелічені культурно-освітні та розважальні заходи.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що відповідач є органом місцевого самоврядування, на якого згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладений обов`язок забезпечити на території Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань.

Мешканець с. Будилка ОСОБА_1 03.09.2015 року звернувся до відповідача

із заявою № 88, в якій, зокрема, просив назвати коефіцієнт корисної дії Будильського сільського будинку культури у 2013, 2014 та 2015 роках (кількість гуртків та чисельність в них дітей, час їх зайнятості в місяць, кількість інших заходів), і перспективи (плани) його роботи (завантаженості) на майбутні 2015-2017 роки;

Звернення позивача було розглянуто головою Будильської сільської ради відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В наданій позивачу відповіді від 02.10.2015 року за № 02-20/880 голова Будильської сільської ради сформулював свою відповідь на 4 пункт звернення, який стосувався коефіцієнту корисної дії сільського будинку культури наступним чином: «Будильською сільрадою ККД сільського будинку культури у 2013, 2014, 2015 роках не розраховувався, оскільки є відношенням виконаної роботи до енергетичних затрат і є важливою характеристикою машин та двигунів а не будинків культури».

В січні та квітні 2016 року на зазначене питання відповідь була надана більш детальна, в обємі, який задовольнив ОСОБА_1

Вказані обставини стверджуються поясненнями позивача та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 5 КАС України:

1. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Бездіяльність - це безпідставне повне або часткове ухилення від здійснення передбачених Конституцією та іншими законами функцій і повноважень.

Окрім цього, під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, це безпідставне повне або часткове ухилення від здійснення передбачених Конституцією та іншими законами функцій і повноважень, а під порушенням прав, свобод та інтересів - наявність негативних протиправних наслідків для позивача як наслідок такої бездіяльності.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів (ст. 20 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян").

Законом України "Про доступ до публічної інформації" регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Визначення поняття "публічна інформація" наведено у ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Тобто, за змістом наведеної статті можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та вважає, що в судовому засіданні представником відповідача було доведено, що він отримав заяву позивача і надав на неї відповідь, діючи відповідно вимог Закону України «Про звернення громадян».

При цьому суд враховує, що Будильською сільрадою заяву ОСОБА_1 № 88 від 03 вересня 2015 року було зареєстровано в день його надходження 03 вересня 2015 року за № 355-02-10 (а.с. 137), розглянуто в термін визначений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» і на адресу позивача 02 жовтня 2015 року направлено відповідь № 02-20/880, яку ОСОБА_1 отримав, як вбачається із позову (а.с. 141).

Разом з тим, на думку суду позивачем в судовому засіданні не було доведено, що зміст відповіді сільського голови не надає відповіді на його звернення та порушує його права, так як в листі сільської ради № 02-20/880 від 02.10.2015 року дано пряму відповідь на питання викладене в заяві ОСОБА_1 і мова іде саме про коефіцієнт корисної дії сільського будинку культури.

В даній відповіді сільський голова інформував позивача про відсутність

розрахунків коефіцієнту корисної дії вищезазначеного закладу і хоча його відповідь не містить інформації щодо кількості гуртків та чисельності в них дітей, часу їх зайнятості в місяць, кількісті інших заходів), і перспектив (планів) його роботи (завантаженості) на майбутні 2015-2017 роки, суд не може вважати це порушенням права позивача на отримання відповіді, так як ним не було роз»яснено ні в зверненні до сільської ради від 03.09.2015 року, ні в позовній заяві до суду, ні в судовому засіданні яким саме чином відповідач повинен був сформулювати свою відповідь; чи яким саме чином здійснити розрахунки коефіцієнту, який його цікавить; чи за яким зразком провести аналіз діяльності закладу культури з використанням чинників, вказаних позивачем.

В той же час, суд бере до уваги і той факт, що після звернення позивача до уповноваженого з прав людини і відповідно до роз»яснення та зясування змісту поставленого ним питання, вищевказана заява ОСОБА_1 була розглянута ще двічі і відповіді на неї дані більш детально, в обсязі, які відповідали потребі ОСОБА_1 (а.с. 134-135).

Крім того, суд враховує і те, що заява ОСОБА_1 від 03.09.2015 року не містить посилань на Закон України "Про доступ до публічної інформації", чи інших ознак, які б давали підстави вважати її запитом на інформацію, а також ту обставину, що в судовому засіданні не було доведено, що інформація щодо коефіцієнту корисної дії Будильського БК на час звернення позивача була вже отримана, створена, відображена та задокументована відповідачем, тобто мала ознаки "публічної інформації" відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Також суд враховує і ті обставини, що в судовому засіданні не було отримано не тільки доказів незаконності та протиправності дій відповідача, а й доказів перенесення позивачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в той час, як обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Тому суд вважає необхідним в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На підстав вищевикладеного керуючись, ст. ст. 19, 34, 40, Конституції України, ст.ст. 5, 162 КАС України, ст.ст. 5, 12, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.1, 12, 14, 15, 19 Закону "Про доступ до публічної інформації", ст.ст. 1, 3, 5, 7, 12, 14, 15, 19, 20 Закону України "Про звернення громадян", ст.ст. 23, 1167 ЦК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, в той же строк після отримання його копії.

Суддя Стеценко В. А.