Справа № 2а-13519/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року

Київ

справа №2а-13519/11/2670

адміністративне провадження №К/9901/36274/18, №К/9901/36276/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційні скарги Головного управління ДФС у м. Києві та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 у справі за позовом Приватного підприємства «ФІНПРО» до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання відсутності повноважень, визнання протиправними та податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «ФІНПРО» подало до суду позов, в якому просило визнати протиправними дії ДПА у м. Києві (ДПС у м. Києві) щодо передачі частини матеріалів перевірки ПП «ФІНПРО» до ДПІ у Печерському районі м. Києва (ДПІ у Печерському районі м. Києва) для прийняття податкових повідомлень-рішень, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.05.2011 № про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 44 277 грн за основним платежем та в сумі 11 069 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та від 25.05.2011 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5824 грн за основним платежем та в сумі 1456 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 07.05.2012 позовні вимоги задовольнив повністю.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06.02.2014 залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.02.2014.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 03.02.2016 скасував постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.05.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 29.12.2016 у задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог в частині відсутності повноважень у ДПА у м. Києві вчиняти дії з передачі частини матеріалів перевірки позивача до ДПІ у Печерському районі м. Києва відсутні, оскільки ДПА у м. Києва правомірно призначила позапланову невиїзну документальну перевірку і в межах повноважень, наданих їй чинним законодавством, направила матеріали позапланової невиїзної перевірки ПП «ФІНПРО» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при здійсненні операцій з ПП «ТД «Фаворит Плюс» за період з 01.04.2008 по 31.12.2010 до ДПІ у Печерському районі м. Києва для прийняття відповідного рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про оскарження податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції виходив з того, що вироком у кримінальній справі встановлено, що контрагент позивача - ПП «Торговий дім «Фаворит Плюс» є фіктивним підприємством, діяльність якого є незаконною, операції цього підприємства з позивачем є нереальними.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 14.03.2017 скасував постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.12.2016 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2011 № та від 25.05.2011 № та задовольнив ці позовні вимоги. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2011 № та від 25.05.2011 № , суд апеляційної інстанції виходив з того, що дослідженими доказами підтверджується фактичне придбання позивачем товару у ПП «Торговий дім «Фаворит Плюс» та факт використання товару в господарській діяльності позивача. Щодо відмови суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог в частині відсутності повноважень у ДПА у м. Києві вчиняти дії з передачі частини матеріалів перевірки позивача до ДПІ у Печерському районі м. Києва, то суд апеляційної інстанції з нею погодився.

Головне управління ДФС у м. Києві та Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві подали до Вищого адміністративного суду України касаційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційних скарг скаржники посилаються на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права в частині вирішення позовних вимог про оскарження податкових повідомлень-рішень. Наголошують на тому, що вироком Ленінського районного суду у м. Вінниці від 24.09.2010 у кримінальній справі встановлено фіктивність контрагента позивача - ПП «ТД «Фаворит Плюс», тому позивач не мав права формувати за операціями з цим контрагентом валові витрати та податковий кредит.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 17.05.2017 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС ум. Києві, а ухвалою від 14.06.2017 - за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Бившевої Л.І. ухвалами від 27.07.2018 прийняв касаційні скарги Головного управління ДФС у м. Києві та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві до провадження, а ухвалою від 10.12.2018 призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 11.12.2018.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ДПА у м. Києві провела документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при проведені фінансово-майнових операцій з ПП «ТД «Фаворит Плюс» за період з 01.04.2008 по 31.12.2010, за результатами якої склала акт від 11.05.2011 № 26/35-30/33884595.

В акті перевірки контролюючий орган зафіксував порушення позивачем вимог пункту 3.1 статті 3, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого позивач внаслідок завищення валових витрат занизило податок на прибуток підприємств в загальній сумі 44 276,5 грн, у тому числі за IV квартал 2008 року, І та ІІ квартали 2009 року, та вимог підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивач внаслідок завищення податкового кредиту з податку на додану вартість занизив податкові зобов'язання з податку на додану вартість за жовтень 2008 року в сумі 3 124,00 грн та в листопаді 2008 року в сумі 2700,00 грн.

Контролюючий орган вважає, що позивач занизив зазначені податкові зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість за нереальними операціями з придбання у ПП «ТД «Фаворит» за договорами купівлі-продажу: від 28.11.2008 № 28-11 товару ( корпус плуга (плуг ПМ-2) в кількості 90 штук за ціною 150,00 грн (без ПДВ), який згідно з умовами цього договору виготовляє продавець; від 21.01.2009 № 21-01 та від 29.11.2008 № 29-11 товару (деталі та вузли сільськогосподарського призначення); від 12.02.2009 № 2-02 та від 21.04.2009 № 1-04 товару, визначеного в специфікаціях, що є невід'ємними додатками до договорів, який згідно з умовами цих договорів виготовляє продавець. При цьому контролюючий орган посилається на те, що за вироком Ленінського районного суду м. Вінниці у справі № 1-485, який набрав законної сили 11.10.2010, ОСОБА_4 (особа, яка значилася директором ПП «Торговий дім «Фаворит Плюс») визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України («Фіктивне підприємництво»). У вироку встановлено, що ПП «Торговий дім «Фаворит Плюс» створене без наміру займатися підприємницькою діяльністю, з метою прикриття незаконної підприємницької діяльності. У червні 2008 року ОСОБА_4 за пропозицією невстановленої особи, бажаючи отримати грошову винагороду, безпосередньо взяла участь у створенні та державній реєстрації фіктивного ПП «Торговий дім «Фаворит Плюс» з метою прикриття незаконної діяльності без наміру здійснення господарської діяльності, що дало можливість невстановленим слідством особам здійснювати діяльність в порушення законів.

На підставі акта перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва прийняла податкові повідомлення-рішення 25.05.2011 № про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 44 277 грн за основним платежем та в сумі 11 069 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та від 25.05.2011 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5824 грн за основним платежем та в сумі 1456 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Порядок формування платником податку на додану вартість податкового кредиту за звітні періоди: жовтень та листопад 2008 року регулювався пунктами 7.2, 7.4, 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а порядок формування платником податку на прибуток підприємств валових витрат за звітні періоди: IV квартал 2008 року, І-ІІ квартали 2009 року - статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Аналіз пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств, підпунктів 7.4.1, 7.4.3, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» свідчить, що у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов'язково підтверджений податковою накладною, виданою платником податку на додану вартість.

Водночас Верховний Суд зазначає, що наявність первинних документів, які мають обов'язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту за умови якщо такі первинні документи складені від імені суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва. Такий висновок зумовлений тим, що статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.

Верховний Суд України неодноразово висловлював висновки щодо застосування норм матеріального права, що регулюють подібні спірним правовідносини, у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстави, передбаченої у пункті 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (постанови від 24.05.2016 у справі № 21-5332а15, від 14.06.2016 у справі № 21-1318а16, від 22.11.2016 у справі № 21-2430а16).

Висновки Верховного Суду України полягають у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, в результаті чого помилково скасував постанову суду першої інстанції, яка відповідає закону. Касаційні скарги підлягають задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції скасуванню із залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги Головного управління ДФС у м. Києві та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.12.2016.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду