Справа № 815/810/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/810/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М. Час і місце ухвалення: 15:12, 17.07.2018р., м.Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа Київський відділ поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Одеський області №3536 від 18.10.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_2.»; визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Одеський області №1774 о/с від 20.11.2017 року, згідно якого ОСОБА_2 відповідно п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію» звільнений зі служби в поліції; поновити майора поліції ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області або рівнозначній посаді з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу (з 18 жовтня 2017 року).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 23.08.2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану не правильним застосуванням судом норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, а також не повним з'ясуванням обставин справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не прийнято до уваги, що позивач був відсутній на службі з поважних причин - у зв'язку з хворобою, в підтвердження чого надано належні та допустимі докази.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам щодо застосування Головним управлінням Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_2 крайнього заходу дисциплінарного впливу, визначеного ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, - звільнення зі служби. При цьому, не враховано, що на час цього стягнення стосовно позивача не було застосовано діючих дисциплінарних стягнень чи вчинено паралельно інших, більш суворих проступків, які б мали тягнути за собою дисциплінарну відповідальність.

Зазначає апелянт і про те, що відповідачем його не було відсторонено від служби та не повідомлено про проведення службового розслідування.

У зв'язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року та прийняття нової постанови - про задоволення позову.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проходив публічну службу в Національній поліції України на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 08.09.2017 року №3053 «Про призначення службового розслідування», на підставі рапорту начальника Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, було призначене службове розслідування щодо відсутності тривалий час на службі слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_2

За результатами проведення службового розслідування 06.10.2017 року було складено висновок службового розслідування, в якому зазначено, що керівництвом слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області було виявлено факт відсутності позивача на службі 14.08.2017 року, 15.08.2017 року, 16.08.2017 року, 17.08.2017 року, 18.08.2017 року, 21.08.2017 року, 22.08.2017 року, 23.08.2017 року, 28.08.2017 року, 01.09.2017 року, 04.09.2017 року, 05.09.2017 року без поважних причин. ОСОБА_2 про причини своєї відсутності на службі керівництво відділу не повідомив, на телефонні дзвінки не відповідав та за місцем проживання не перебував.

В ході проведення службового розслідування з'ясовано, що у період з 14.08.2017 року по 18.08.2017 року, з 21.08.2017 року по 23.08.2017 року, 28.08.2017 року, 01.09.2017 року, з 04.9.2017 року по 08.09.2017 року, 11.09.2017 року, з 13.09.2017 року по 15.09.2017 року, з 18.09.2017 року по 22.09.2017 року, з 25.09.2017 року по 26.09.2017 року, з 02.10.2017 року по 06.10.2017 року, т.в.о. заступника начальника відділу поліції - начальником слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області було зафіксовано факт відсутності на службі та здійсненні телефонні дзвінки на мобільний номер, який належить ОСОБА_2, однак останній слухавку не брав, про що було складено відповідні акти.

25.08.2017 року, 28.08.2017 року, 01.09.2017 року, 14.09.2017 року 15.09.2017 року 26.09.2017 року 27.09.2017 року співробітники Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснювали виїзд за місцем проживання та місцем можливого перебування слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_2 з метою з'ясування причин та обставин не виходу на службу без поважних на те причин, однак двері ніхто не відчиняв, про що було складено відповідні акти. Також, на мобільні телефони ОСОБА_2 неодноразово були здійснені дзвінки, за результатами яких слухавку ніхто не підіймав або телефон був вимкнений, про що було також складено відповідні акти.

З метою з'ясування чи перебуває майор поліції ОСОБА_2 на лікарняному було направлено запит від 31.08.2017 року до ДУ «ТМО МВС України в Одеській області». Згідно наданої відповіді ОСОБА_2 перебував на лікарняному у період з 14.08.2017 року по 18.08.2017 року.

Крім того, 08.09.2017 року було направлено запит до КУ ЦНМС та до Консультативно-діагностичного центру міської поліклініки №6 з метою встановлення чи не звертався ОСОБА_2 за медичною допомогою за місцем проживання. Згідно наданих відповідей на вищезазначені запити було встановлено, що ОСОБА_2 лікарняні не відкривав та за медичною допомогою до вказаних установ не звертався.

Крім того, повторно був направлений запит від 28.09.2017 року до ДУ «ТМО МВС України в Одеській області». Згідно наданої відповіді ОСОБА_2 перебував на лікарняному у період з 13.09.2017 року по 26.09.2017 року.

У висновку службового розслідування зазначено, що станом на 06.10.2017 року встановити місце знаходження майора поліції ОСОБА_2 та отримати від нього будь-які пояснення з приводу не виходу на службу не надається за можливе. Майором поліції ОСОБА_2 жодних матеріалів щодо звільнення від службових обов'язків з тимчасової непрацездатності та інших документів, які б підтвердили законність його відсутності на службі, до Київською ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області особисто надано не було. Крім того, у період з 21.08.2017 року по 12.09.2017 року та у період з 27.09.2017 по теперішній, час відсутні будь-які матеріали та підтвердження законної відсутності на службі ОСОБА_2

Відповідно до висновку службового розслідування від 06.10.2017 року члени комісії вважали за доцільне звільнити слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію» за грубе порушення вимог ст.1, 2, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», наказу МВС від 09.11.2016 року №1179 «Правила етичної поведінки поліцейських», п.4.1 наказу ГУНП від 28.04.2016 року №876 «Про затвердження Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області», що виразилось у особистій недисциплінованості, відсутності тривалого часу на службі без поважних причин.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 18.10.2017 року №3536 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 20.11.2017 року №1774 о/с «По особовому складу», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» було звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) майора поліції ОСОБА_2 слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 20.11.2017 року.

Не погоджуючись з правомірністю вказаних наказів ОСОБА_2 оскаржив їх в судовому порядку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відсутність його на службі була зумовлена поважними причинами - розладом здоров'я, в підтвердження чого надав відповідні медичні висновки, довідки та листи непрацездатності. У зв'язку з чим позивач вважає, що ним не порушено вимог ст.1, 2, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», наказу МВС від 09.11.2016 року №1179 «Правила етичної поведінки поліцейських», п.4.1 наказу ГУНП від 28.04.2016 року №876 «Про затвердження Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області».

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено поважність причин відсутності його на службі лише у період з 28.09.2017 року по 13.10.2017 року та з 03.11.2017 року по 17.11.2017 року. Щодо інших періодів, зазначених у висновку службового розслідування, зокрема, з 21.08.2017 року по 12.09.2017 року, 27.09.2017 року та з 14.10.2017 року по 18.10.2017 року то, за висновками суду першої інстанції, відповідних доказів звільнення позивача від служби не надано, ОСОБА_2 на службу не з'являвся та не повідомляв керівництво ВП або ГУНП про причини відсутності на службі, не відповідав на телефонні дзвінки та був відсутній за адресами під час відвідування на дому.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року №230 (далі - Інструкція №230) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою статті 3 Закону №580-VIII встановлено, що в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь, згідно з частиною першою статті 19 Закону №580-VIII, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною другою вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однак, на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнято в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Проте, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, діючим, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів та судового розгляду адміністративної справи, є Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, який регулює питання дисципліни поліцейських. Згідно з його преамбулою він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене в статті 2 цього Статуту.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.

Слід зауважити, що визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до дискреційних повноважень органу, який вільний у виборі останнього.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073.

Пунктом 2.1 вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пунктів 5.2-5.3 вищезазначеної Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Абзацом першим пункту 5.4 Інструкції № 230 визначено, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

На підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як вбачається із змісту наказу №3536 від 18.10.2017 року передумовою для звільнення ОСОБА_2 з займаної посади стало відсутність його на службі без поважних причин у період з 21.08.2017 року по 12.09.2017 року та з 27.09.2017 року по 18.10.2017 року.

Тобто, для вирішення даного спору встановленню, передусім, підлягає факт відсутності позивача на службі у вказані періоди, наявність поважних причин такої відсутності та обізнаність роботодавця про такі причини.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_2 не заперечує свою відсутність на службі у період з 21.08.2017 року по 12.09.2017 року та з 27.09.2017 року по 18.10.2017 року, однак зазначає, що на це були поважні причини - розлад його здоров'я.

В підтвердження вказаних обставин позивач надає:

- медичний висновок Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова від 23.08.2017р., в якому зазначено, що у період з 19.08.2017 року по 23.08.2017 року позивач підлягає звільненню від роботи;

- медичний висновок Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова від 31.08.2017р., в якому зазначено, що у період з 28.08.2017 року по 31.08.2017 року проводилося щоденне промивання сльозо-носового каналу;

- медичний висновок Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова від 27.09.2017р., в якому зазначено, що у період з 01.09.2017 року по 12.09.2017 року проведено лікування, явка на контроль - 27.09.2017 року:

- листок непрацездатності серії АДЖ №408958 від 14.10.2017 року, виданий комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», яким позивача звільнено від роботи у період з 28.09.2017 року по 13.10.2017 року;

- виписку з медичної карти амбулаторного від 17.10.2017 року, видану ТОВ «Технологія здоров'я».

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 року №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Відповідно до Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказ Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 року №532/274/136-ос/1406, листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.

Таким чином, відсутність на місці несення служби з поважних причин повинні бути належним чином документально оформлені, а саме листком непрацездатності, який є єдиним офіційним документом, що дозволяє бути відсутнім на роботі у зв'язку із хворобою, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, надані позивачем медичні висновки не підтверджують тимчасову непрацездатність позивача та, як наслідок, відсутність його на службі з поважних причин.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що пунктом 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 року №455, передбачено, що видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6., тоді як пунктом 2.19 вказаної Інструкції визначено, що особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов'язковим зазначенням часу проведеної консультації. У зв'язку з цим, апелянт вважає, що надані ним медичні висновки є належними доказами його тимчасової непрацездатності.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки дослідивши зміст наданих ОСОБА_2 медичних висновків Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова від 31.08.2017р. та від 27.09.2017р., судом встановлено, що в них відсутні відомості про звільнення позивача від роботи у зв'язку з непрацездатністю. Крім того, у вказаних медичних висновках відсутня вказівка на час проведеної консультації, що є обов'язковим відповідно до пункту 2.19 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 року №455.

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_2 відповідача про причини відсутності його на службі з наданням в подальшому документальних доказів таких причин.

Щодо посилань апелянта на те, що до нього Головним управлінням Національної поліції в Одеській області застосовано крайній захід дисциплінарного впливу, визначений ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, - звільнення зі служби, то колегія суддів погоджується із обґрунтованістю застосування до позивача звільнення, як крайньої міри, у зв'язку з тим, що він не сприяв проведенню службового розслідування, уникав надання пояснень, а скоєний ним проступок є несумісним з подальшим проходженням служби. При цьому, відповідачем у повній мірі було дотримано приписи ст.14 Дисциплінарного статуту.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання апелянта на те, що під час проведення службового розслідування його не відстороняли від служби, оскільки ч.1 ст.70 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено право відповідача відсторонення від службових обов'язків поліцейського, щодо якого проводиться службове розслідування, а не обов'язок роботодавця щодо відповідного відсторонення.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про те, що його не було повідомлено про проведення службового розслідування, то, на думку колегії суддів, вказане зумовлено об'єктивними причинами: відсутністю позивача на службі та за місцем проживання і можливого перебування, а також не можливістю повідомити його засобами телефонного зв'язку, про що ГУНП в Одеській області складено відповідні акти.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення від 17.07.2018 року не встановлено.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук