Справа № 826/6116/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2018 року № 826/6116/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом

Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес"

до

Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

На підставі ч. 3 ст. 194 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Приватна науково-виробнича компанія «Інтербізнес» (далі по тексту – позивач) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі – відповідач), в якому просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 02 грудня 2016 року № в частині застосування до Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» штрафу у розмірі 10 % у сумі 12 544,36 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 02 грудня 2016 року № в частині застосування до Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» штрафу у розмірі 20 % у сумі 425,96 грн.;

- судові витрати позивача компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що Приватною науково-виробничою компанією «Інтербізнес» не було порушено терміну сплати самостійно визначених грошових зобов’язань з податку на додану вартість протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, що підтверджується складеними податковими деклараціями та платіжними дорученнями, виданими банківською установою.

Додатково представник позивача стверджував, що нормами чинного законодавства передбачено застосування контролюючим органом до платника податків штрафу за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов’язання протягом строків, визначених цим Кодексом, зокрема, протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення. При цьому, згідно платіжного доручення від 03 листопада 2015 року №417 Приватною науково-виробничою компанією «Інтербізнес» сплачено штраф у сумі 510,00 грн., тобто позивачем не було пропущено 10-денний строк для сплати штрафу, застосованого до позивача на підставі податкового повідомлення-рішення від 27 жовтня 2015 року №, а відтак застосування контролюючим органом штрафу згідно податкового повідомлення-рішення від 02 грудня 2016 року № в розмірі 10% здійснено протиправно.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

У запереченнях на адміністративний позов представник податкового органу зазначив, що документом, підтверджуючим факт сплати податку юридичною особою до бюджету, є відповідний розрахунковий документ такого платника у виписці з рахунків, відкритих у органах Державного казначейства України для зарахування платежів до Державного та місцевих бюджетів. При цьому, єдиною підставою внесення інформації про сплату позивачем сум ПДВ та податку на прибуток підприємств є лише зарахування зазначених коштів на бюджетні рахунки, відкриті в органах Державного казначейства та отримання від таких органів відомостей про зарахування та повернення коштів з відповідних рахунків.

Представник відповідача у письмових запереченнях на адміністративний позов наполягав, що з моменту подання позивачем платіжних доручень до банку та на час розгляду справи до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві не надійшли відомості, що нібито сплачені позивачем були зараховані на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Представник відповідача подав до суду клопотання про подальший розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи в порядку письмового провадження.

На підставі п. 4 ст. 122 КАС України (в редакції, чинній станом на момент переходу до розгляду справи в порядку письмового провадження), суд з урахуванням думки представників сторін ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

При цьому, суд враховує вимоги пункту 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі в редакції Закону України №2147- VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2016 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, в порядку статті 76 розділу ІІ Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати з податку на додану вартість платником податків – Приватною науково-виробничою компанією «Інтербізнес» (), за результатами якої складено відповідний акт перевірки №1585/26-57-12-01-18 від 10 листопада 2016 року.

При перевірці використано: податкові декларації з податку на додану вартість від 18 вересня 2015 року №, від 19 серпня 2015 року №, від 19 жовтня 2015 року №, від 20 травня 2015 року №, від 20 квітня 2015 року №, від 19 лютого 2015 року №, від 17 липня 2015 року №, від 19 червня 2015 року №, від 17 листопада 2014 року №.

Перевіркою встановлено порушення Приватною науково-виробничою компанією «Інтербізнес» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України у розмірі 129 338,40 грн., зокрема, самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 33 041,00 грн., граничний строк сплати – 30 вересня 2015 року, дата сплати – 23 жовтня 2015 року, кількість днів затримки сплати – 23; сума сплаченого податкового боргу – 33 041,00 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 29 840,00 грн., граничний строк сплати – 28 серпня 2015 року, дата сплати – 25 вересня 2015 року, кількість днів затримки сплати – 26; сума сплаченого податкового боргу – 29 840,00 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 510,00 грн., граничний строк сплати – 30 жовтня 2015 року, дата сплати – 04 листопада 2015 року, кількість днів затримки сплати – 4; сума сплаченого податкового боргу – 510,00 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 428,20 грн., граничний строк сплати – 29 травня 2015 року, дата сплати – 26 червня 2015 року, кількість днів затримки сплати – 25; сума сплаченого податкового боргу – 428,20 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 418,70 грн., граничний строк сплати – 30 квітня 2015 року, дата сплати – 28 травня 2015 року, кількість днів затримки сплати – 24; сума сплаченого податкового боргу – 418,70 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 398,30 грн., граничний строк сплати – 27 лютого 2015 року, дата сплати – 24 квітня 2015 року, кількість днів затримки сплати – 53; сума сплаченого податкового боргу – 398,30 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 170,00 грн., граничний строк сплати – 30 липня 2015 року, дата сплати – 31 серпня 2015 року, кількість днів затримки сплати – 32; сума сплаченого податкового боргу – 170,00 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 438,40 грн., граничний строк сплати – 30 червня 2015 року, дата сплати – 25 серпня 2015 року, кількість днів затримки сплати – 56; сума сплаченого податкового боргу – 438,40 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 1691,40 грн., граничний строк сплати – 30 липня 2015 року, дата сплати – 25 вересня 2015 року, кількість днів затримки сплати – 57; сума сплаченого податкового боргу – 1 691,40 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 29 401,60 грн., граничний строк сплати – 30 липня 2015 року, дата сплати – 25 серпня 2015 року, кількість днів затримки сплати – 26; сума сплаченого податкового боргу – 29 401,60 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 349,80 грн., граничний строк сплати – 28 листопада 2014 року, дата сплати – 23 грудня 2014 року, кількість днів затримки сплати – 23; сума сплаченого податкового боргу – 349,80 грн.; самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 32 651,00 грн., граничний строк сплати – 30 жовтня 2015 року, дата сплати – 10 листопада 2015 року, кількість днів затримки сплати – 10; сума сплаченого податкового боргу – 32 651,00 грн..

У висновках вказаного акта перевірки зазначено, що за порушення правил сплати (перерахування) податку у строки, визначені законодавством, відповідальність платника передбачена статтею 126 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акта перевірки №1585/26-57-12-01-18 від 10 листопада 2016 року Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 02 грудня 2016 року №, яким позивача за порушення строку сплати суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість за затримку на 26 26 25 24 23 4 10 23 календарних днів сплати грошового зобов’язання в сумі 126 640,30 грн. зобов’язано сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 12 664,03 грн.

Крім того, податковим органом 02 грудня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, на підставі якого позивача за порушення строку сплати суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість за затримку на 57 56 53 32 календарних днів сплати грошового зобов’язання в сумі 2 698,10 грн. зобов’язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 539,62 грн.

Незгода позивача із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями в частині зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

При цьому, податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Крім того, відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Базові звітні (податкові) періоди для подання податкових декларацій з ПДВ визначені пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абзаці пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Питання, пов'язані з обчисленням, нарахуванням і сплатою ПДВ, врегульовані розділом V цього Кодексу.

Так, відповідно до статті 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Дана норма пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України кореспондується з нормою абзацу 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, відповідно до якої, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 14 Податкового кодексу України податковим зобов'язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), а грошовим зобов'язанням платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 31.1, пункту 31.3 статті 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, як передбачено у пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, підставою для застосування штрафних санкцій є не сплата платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до наявних матеріалів справи, суму податкових зобов’язань, задекларовану згідно декларації з податку на додану вартість за травень 2015 року в сумі 8 333,00 грн. сплачено 30 червня 2015 року (граничний строк сплати 30 червня 2015 року), що підтверджується копією платіжного доручення №1 від 30 червня 2015 року та випискою з рахунку за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2015 року.

Крім того, суму податкових зобов’язань, задекларовану згідно декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року в сумі 31 263,00 грн., сплачено 30 липня 2015 року (граничний строк сплати 30 липня 2015 року), на підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія платіжного доручення №70 (216782294) від 30 липня 2015 року, а також виписка по рахунку за період за 30 липня 2015 року.

Також відповідно до наявних матеріалів справи, суму податкових зобов’язань, задекларовану згідну декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року в сумі 29 840,00 грн. позивачем сплачено 27 серпня 2015 року (граничний строк сплати 30 серпня 2015 року), що підтверджується копією платіжного доручення №201 (223182402 від 27 серпня 2015 року та випискою по рахунку за 27 серпня 2015 року.

Суму податкових зобов’язань, задекларовану згідно декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року в сумі 35 293,00 грн. сплачено позивачем 29 вересня 2015 року (граничний строк сплати 30 вересня 2015 року), на підтвердження чого позивачем надано копію платіжного доручення №339 (232186699) від 29 вересня 2015 року та випискою по рахунку за 29 вересня 2015 року.

При цьому, наявними матеріалами справи підтверджується, що суму податкових зобов’язань, задекларовану згідно декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 року в сумі 71 948,00 грн. сплачено позивачем 27 жовтня 2015 року (граничний строк сплати 30 жовтня 2015 року), зокрема в матеріалах справи наявна копія платіжного доручення №407 (241891677) від 27 жовтня 2015 року та виписки по рахунку від 30 жовтня 2015 року.

Суд звертає увагу, що представником відповідача факту порушення позивачем строків сплати узгоджених сум грошових зобов’язань з податку на додану вартість за травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року та вересень 2015 року обґрунтовується тим, що у контролюючого органу були відсутні докази зарахування вказаних коштів на бюджетні рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, тобто перекази вважаються незавершеними.

Так, підпунктом 4 глави 2 Розділу І Інструкції «Про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 16 серпня 2006 року за №320, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2006 року за №1035/12909 (далі - Інструкція №320, в редакції станом на момент виникнення правовідносин), передбачено, що міжбанківський переказ виконується банками в строк, визначений правилами платіжної системи, який не може перевищувати трьох операційних днів відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ (далі - Закон №2346-III, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 1.21 статті 1 Закону №2346-ІІІ передбачено, що операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

Згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону №2346-ІІІ, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Відповідно до підпункту 32.2 статті 32 Закону №2346-ІІІ, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Крім того, згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Разом тим, у пункті 129.6 статті 129 Податкового кодексу України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відтак, визначальним фактором для пред'явлення письмової вимоги контролюючим органом до платника податків щодо погашення суми податкового боргу є несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, зборів та інших платежів до бюджетів, саме з вини такого платника податків.

Як зазначалось вище, відповідно до наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень, останні містять відмітки банківської установи, що свідчить про своєчасність вжиття з боку позивача заходів щодо сплати узгоджених сум грошових зобов’язань за травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року та вересень 2015 року, тобто позивачем виконано усі дії, які від нього залежали для належного виконання податкових зобов'язань, що унеможливлює застосування до нього штрафних санкцій за порушення строків сплати сум узгоджених грошових зобов’язань за вказаний період.

Додатково суд звертає увагу, що як зазначив позивач та не заперечується відповідачем, 15 жовтня 2015 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено перевірку позивача, за наслідками якої складено акт перевірки №1253/26-57-15-01-20 та в ході якої встановлено несвоєчасне подання податкової декларації.

На підставі висновків акта перевірки №1253/26-57-15-01-20 від 15 жовтня 2015 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27 жовтня 2015 року, яким до Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» застосовано штраф у розмірі 510,00 грн.

Так, в матеріалах справи наявна копія платіжного доручення №417 (242875555) від 03 листопада 2015 року, якою підтверджується сплата позивачем суми штрафу в сумі 510,00 грн. При цьому, в призначенні платежу вказано «сплата грошових зобов’язань по акту від 15 жовтня 2015 року №1253/26-57-15-01-20». Копія зазначеного платіжного доручення містить відбиток штемпелю банківської установи із відміткою про проведення грошових коштів 03 листопада 2015 року.

Вимогами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Аналіз наведених норм свідчить, що стверджувати про несвоєчасність сплати узгодженої суми грошового зобов’язання можливо у разі несплати платником податків такої суми після спливу 10-денного строку, що настає за днем отримання податкового повідомлення-рішення.

Так, податкове повідомлення-рішення № датоване 27 жовтня 2015 року, а визначену ним суму штрафу позивачем сплачено 03 листопада 2015 року, тобто на 7 календарний день з дня його прийняття, що дає підстави для висновку про дотримання позивачем законодавчо визначеного строку на сплату узгодженої суми податкового зобов’язання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем як суб’єктом владних повноважень не виконано обов’язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням наведеного в сукупності суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 02 грудня 2016 року № в частині застосування до Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» штрафу у розмірі 10 % у сумі 12 544,36 грн.

3. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 02 грудня 2016 року № в частині застосування до Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» штрафу у розмірі 20 % у сумі 425,96 грн.

4. Стягнути на користь Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (03155, м. Київ, просп. Перемоги, 121-В, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук