Справа № 480/4241/18
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 р. Справа № 480/4241/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Савицької Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Веріч А.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бундюк Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 480/4241/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - позивач, Управління), і просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в перерахунку та проведенні пенсії ОСОБА_1 на пенсію за вислугою років згідно п. "а"ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" відповідно до вислуги, яка становить 23 роки 3 місяці та 3 дні;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років згідно п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в розмірі передбаченому п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з часу настання права на таку пенсію, а саме з 23.09.2017 року, перерахувати та виплатити зазначену пенсію.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що листами від 19.10.2018 №2307/П-11 та від 06.11.2018 №2385/П-11 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 23 роки, передбаченої п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", для осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які звільнені у період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року.

Позивач вважає відмови відповідача від 19.10.2018 №2307/П-11 та від 06.11.2018 №2385/П-11 протиправними, оскільки відповідно до підпункту "г" пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів: час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби. Таким чином, згідно положень Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992№393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", вбачається, що пільговий залік вислуги років, враховується саме для призначення пенсії згідно із п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не для призначення розміру такої пенсії.

Ухвалою суду від 16.11.2018 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дійшов висновку про неможливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, а тому суд на підставі ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив проводити подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначив розгляд справи на 17.12.2018.

У судовому засіданні 17.12.2018 відповідач надав суду відзив на позовну заяву (а.с.38) та належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 39-60).

У відзиві на позовну заяву відповідач просила відмовити позивачу в позові повному обсязі, посилалася на норми п.п. "а" та "б" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та зауважила, що на момент звільнення зі служби ОСОБА_1 22.09.2017 її вислуга років у календарному обчисленні складала 21 рік 11 місяців 04 дні, тоді як для призначення пенсії за п."а" ст.12 вказаного вище Закону позивач повинна мати 23 календарних роки вислуги років. Також зазначила, що ОСОБА_1, з урахуванням страхового стажу (26 років 05 місяців 17 днів) призначено розмір пенсії виходячи з 51% грошового забезпечення, а з 07.12.2017, у зв'язку з визнанням особою з інвалідністю ІІІ групи, позивача, на підставі особистої заяви, наданої до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та виписки з Акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №669672, переведено на отримання пенсії по інвалідності, її розмір обчислено із 60% від сум грошового забезпечення, а отже, підстави для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі п "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" відсутні.

Заслухавши позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 12.11.1994 по 14.09.2011 ОСОБА_1 проходила службу на різних посадах середнього начальницького складу в органах внутрішніх справ, а з 25.09.2013 по 22.09.2017 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на різних посадах середнього та старшого начальницького складу. Наказом Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 22.09.2017 №250/ОС-17 ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу).

Згідно довідки Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 05.10.2018 №22/5.3/1-97-18, витягу з наказу Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 22.09.2018 №250/ОС-17, послужного списку, трудової книжки, станом на день звільнення вислуга років позивача у день звільнення складає:

- в календарному обчисленні - 21 рік 11 місяців 04 дні;

- у пільговому обчисленні - 23 роки 03 місяці 03 дні.

З 23.09.2017 Управлінням позивачеві була призначена пенсія за вислугу років за п. "б" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ у розмірі 51% грошового забезпечення.

У подальшому з 07.12.2017 ОСОБА_1, у зв'язку з визнанням її особою з інвалідністю ІІІ групи, переведена на отримання пенсії по інвалідності (інвалідність пов'язана з виконанням службових обов'язків та встановлена терміном на два роки до 20.10.2019).

10.10.2018 позивач особисто звернулася до відповідача про перерахунок та призначення пенсії відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", оскільки, як вона дізналася в жовтні 2018 року, що вислуга її років для призначення пенсії на день звільнення (22.09.2017) у пільговому обчисленні становить 23 роки 03 місяці 03 дні, що, як вважає позивач, є достатньою підставою для набуття нею права на пенсію за вислугою років згідно п. "а" ст. 12 вищевказаного закону та надала відповідну довідку Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України № 22/5.3/1-97-18 від 05.10.2018 року із зазначенням вислуги років на день звільнення (22.09.2017) у пільговому обчисленні 23 роки 03 місяці 03 дні.

25.10.2018 позивач звернулася із уточнюючою заявою до Управління про переведення її на пенсію згідно п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", так як на даний час отримує пенсію по інвалідності, долучивши копію довідки № 22/5.3/1-97-18 від 05.10.2018 із зазначенням вислуги років на день звільнення (22.09.2017) у пільговому обчисленні 23 роки 03 місяці 03 дні.

Листами від 19.10.2018 №2307/П-11 та від 06.11.2018 №2385/П-11 відповідач повідомив позивача, що її вислуга на день звільнення зі служби у календарному обчисленні складає 21 рік 11 місяців 04 дні і пенсія за вислугу років і тому їй була призначена пенсія відповідно до п. "б" ст. 12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", з урахуванням страхового стажу 26 років 05 місяців 17 днів. Також відповідач у листі зазначив, що відповідно до п. "а" ст. 12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" пенсії за вислугу років призначаються незалежно від віку особам, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. Виходячи з вищевикладеного, підстави для проведення перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону 2262-ХІІ відсутні. Також підстави для переведення позивача на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" ст.12 Закону 2262-ХІІ відсутні. У разі незгоди з відповіддю, вона може бути оскаржена до вищого органу в порядку підлеглості або до суду (а.с. 25, 26).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в тому числі в Державній кримінально-виконавчій службі України, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Буквальний аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що право на призначення пенсії за вислугу років виникає за умови: 1) звільнення особи з військової служби; 2) наявність достатньої кількості вислуги років.

Як встановлено судом, позивач не має на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні 21 рік 11 місяціів 04 дні при необхідних 23 календарних років.

Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Суд звертає увагу на те, що жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.

Крім того, в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Суд зауважує, що вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних роки та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норм постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж відхиляє, оскільки згідно ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 суперечать приписам ст. 12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ, а тому застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд вважає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарної вислуги років.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, суд вказує на те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.12.2018.

Суддя Н.В. Савицька