Справа № 296/12002/13-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року

Київ

справа №296/12002/13-а

адміністративне провадження №К/9901/17055/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 296/12002/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради

про визнання нечинними рішень, стягнення моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (у складі колегії суддів Шевчук С.М., Мацького Є.М., Шидловського В.Б.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання нечинними рішень, стягнення моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_2.

Визнано нечинними: рішення - висновок Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Виконавчого комітету Житомирської міської ради №185-П-2013; рішення - рекомендацію постійної депутатської комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Житомирської міської ради від 23 травня 2013 року; рішення 24 сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 11 листопада 2013 року № 587.

Стягнуто з Виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь ОСОБА_3 100 000 грн. моральної шкоди.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу Житомирської міської ради задоволено, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання не чинними рішення - висновку № 185-П-2013, рішення - рекомендації постійної депутатської комісії від 23 травня 2013 року, рішення від 11 липня 2013 року № 587 та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

13 вересня 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про постановляння додаткового рішення, у якій вказала про порушення норм матеріального права та просила: оцінити докази, які є наявні у матеріалах справи, в запереченні від 22 липня 2016 року; постановити ухвалу із зазначенням встановлених недоліків та способу їх ліквідації, прийняти додаткове судове рішення стосовно вимог, викладених у заяві від 12 вересня 2017 року щодо залишення без розгляду заяв позивача від 10 квітня 2017 року та 06 червня 2017 року, визнання нечинною апеляційної скарги та клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження.

03 жовтня 2017року ОСОБА_2 подала заяву (вх.№874/9260/17) про уточнення заяви від 13 вересня 2017 року стосовно постановляння додаткового рішення, у якій вказала, що просить суд прийняти додаткове судове рішення по вимозі щодо оцінки доказів, викладених у запереченні від 22 липня 2016 року на апеляційну скаргу Житомирської міської ради від 07 червня 2016 року у заяві від 12 вересня 2017 року. Прийняти додаткове судове рішення по вимозі заяви від 12 вересня 2017року про визнання нечинною апеляційної скарги відповідачів.

Також, 03 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подала заяву (вх.№874/9261/17) про доповнення до заяви від 03 жовтня 2017 року, у якій просила прийняти зазначене доповнення та прийняти додаткове судове рішення по вимозі 4 заяви від 12 вересня 2017 року та прийняти уточнений зміст вимоги 4.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у задоволенні вимог заяв ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення від 13 вересня 2017року та 03 жовтня 2017року (вх.№874/9260/17 та вх.№874/9261/17) - відмовлено.

Постановляючи це рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, відповідач звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким вимоги її заяв задовольнити.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 23 жовтня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 296/12002/13-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Перехідних положень КАС України касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 14 листопада 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 296/12002/13-а та призначив її до розгляду ухвалою від 10 грудня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 11 грудня 2018 року.

05 грудня 2018 року позивачем подано до суду клопотання про передачу справи № 296/12002/13-а на розгляд великої палати Верховного Суду, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2018 року.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначає, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки наявним у справі доказам, запереченням від 22 липня 2016року та інших заяв і клопотань позивача.

Від інших учасників відзиву або заперечень на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року відповідає, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 168 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення.

Суд зазначає, що додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід'ємною складовою основного судового рішення.

Із заяв від 13 вересня 2017 року та 03 жовтня 2017 року та змісту касаційної заяви вбачається, що позивач наполягає на повторній оцінці наявних у справі доказів, заперечення від 22 липня 2016 року та інших заяв і клопотань та прийняття додаткового судового рішення.

Однак, як слідує, з абзацу 2 сторінки 2 постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року предметом дослідження суду були позовні вимоги, докази, заяви та клопотання позивача, в тому числі, рахунки від 19 квітня 2017 року, від 11 вересня 2017 року (проголошені позивачем в судовому засіданні 12 вересня 2017року).

При цьому, в абзаці 10 сторінки 5, названої постанови зазначено, що у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для задоволення клопотань позивача про визнання нечинною апеляційної скарги та клопотань відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження та постановляння окремої ухвали. Рішенням суду апеляційної інстанції у задоволенні позову ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання нечинним рішення - висновку № 185-П-2013, рішення - рекомендації постійної депутатської комісії від 23 травня 2013 року, рішення від 11 липня 2013 року № 587 та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду апеляційної скарги, судом за клопотанням позивача залишено без розгляду її заяви від 10 квітня 2017 року та 06 червня 2017 року, про що зазначалось судом апеляційної інстанції.

Таким чином, твердження позивача в касаційні скарзі про те, що судом апеляційної інстанції не було досліджено докази, які є в матеріалах справи, зокрема, заяви та клопотання позивача, є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Згідно з частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки судів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України зазначає, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд наголошує, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (Справа "Пономарьов проти України", Заява № 3236/03).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення, не допустивши порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко