Справа № 2040/6014/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/6014/18
Харківський апеляційний адміністративний суд
у складі колегії:
головуючого судді: Кононенко З.О.

суддів: Калитки О. М. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Поліщук Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2018, суддя Бадюков Ю.В., вул. Мар`їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 25.09.18 по справі № 2040/6014/18

за позовом ОСОБА_1

до Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Ніколаєва Олексія Миколайовича , Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області

про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ніколаєва Олексія Миколайовича, Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області, в якому уточнивши позовні вимоги просив суд:

- визнати незаконною бездіяльність Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М. щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_1 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.;

- зобов`язати Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_1 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.;

- зобов`язати Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти №1 батальону №2 лейтенанта поліції ОСОБА_2 .

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що подана ним скарга була неналежно (неповно та невірно) розглянута посадовою особою суб`єкта владних повноважень. Стверджує, що начальник УПП безпідставно не прийняв рішення про призначення службового розслідування стосовно інспектора роти №1 батальону №2 лейтенанта поліції ОСОБА_2 , який прийняв незаконну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Посилаючись на викладене, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до начальника Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Ніколаєва Олексія Миколайовича (вул. Шевченка, 315А, м. Харків, 61033), Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області (вул. Шевченка, 315А, м. Харків, 61033) про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 04.05.2017 р. інспектором роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенантом поліції Рідкоус О.І. відносно гр. ОСОБА_1 була винесена постанова серії БР № 665615 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425,00грн.

Постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 18.08.2017 р. по справі № 640/7014/17 вказане рішення про накладення штрафу було скасовано.

26.12.2017 р. представник Білоусова Д.В. О.М. Герасименко звернувся зі скаргою від 26.12.2017 р. у порядку Закону України Про звернення громадян позивач звернувся до в.о. начальника Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М. з приводу порушень закону, допущених інспектором роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенантом поліції Рідкоус О.І. при винесенні постанови від 04.05.2017 р. серії БР №665615.

Листом від 29.01.2018 р. листом № Г-2332/41/14/02-18 УПП запросило ОСОБА_1 на розгляд скарги стосовно лейтенанта поліції ОСОБА_2 .

Відповідь на скаргу була надана листом від 01.02.2018р. №Г-2334/41/14/01-2018 за підписом начальника Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Ніколаєва О.М.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах права позивача були повністю, дієво та ефективно поновлені постановами Жовтневого районного суду міста Харкова від 29.11.2016р. по справі №639/7408/16-а і Жовтневого районного суду міста Харкова від 23.10.2017р. по справі №639/6043/17. Реалізація наміру домогтись припинення проходження (у формі звільнення) поліцейським публічної служби в органах національної поліції України за своєю правовою суттю та змістом не є способом поновлення права особи у публічних правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи та надаючи оцінку судовому рішенню першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Право фізичної особи на спрямування запитів (заяв) до відповідних суб`єктів влади, надання та отримання відповіді на ці звернення врегульовано та закріплено не лише на рівні закону, але ж і в Конституції України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 2 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ, визначені основні інформаційних відносин.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, подання позивачем скарги від 26.12.2017 року із формуванням в них питань, на які підлягало надання відповіді суб`єктом розгляду, є беззаперечним правом позивача, як суб`єкта звернення. Таке право позивача засновано та сформовано ним на підставі Закону України «Про звернення громадян».

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (стаття 15 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2017 р. представник Білоусова Д.В. О.М. Герасименко звернувся зі скаргою від 26.12.2017 р. у порядку Закону України Про звернення громадян позивач звернувся до в.о. начальника Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М. з приводу порушень закону, допущених інспектором роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенантом поліції Рідкоус О.І. при винесенні постанови від 04.05.2017 р. серії БР №665615.

Листом від 29.01.2018 р. листом № Г-2332/41/14/02-18 УПП запросило Білоусова Д.В. на розгляд скарги стосовно лейтенанта поліції ОСОБА_2 .

Відповідь на скаргу була надана листом від 01.02.2018р. №Г-2334/41/14/01-2018 за підписом начальника Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Ніколаєва О.М.

Відповідно до з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах права позивача були повністю, дієво та ефективно поновлені постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 18.08.2017 р. по справі №640/7014/17.

Реалізація наміру домогтись припинення проходження (у формі звільнення) поліцейським публічної служби в органах національної поліції України за своєю правовою суттю та змістом не є способом поновлення права особи у публічних правовідносинах.

Щодо змісту вимог скарги від 26.12.2017 р., про зобов`язання призначити службову перевірку відносно поліцейського, рішення якого у вигляді постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, було скасовано судом, колегія суддів зазначає, що правовідносини з проходження публічної служби в органах та підрозділах Національної поліції України унормовані, насамперед, приписами Закону України Про Національну поліцію.

Положення названого Закону, зокрема, ст.70, передбачають можливість прийняття рішення виключно про призначення стосовно поліцейського службового розслідування, а не службової перевірки, як про це зазначав позивач у поданій скарзі.

За таких обставин, з огляду на приписи ч.2 ст.19 Конституції України, територіальний орган Національної поліції України був позбавлений об`єктивної можливості задовольнити вимоги поданої громадянином скарги в цій частині.

Стосовно позовної вимоги про визнання незаконною бездіяльності Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був запрошений на розгляд його скарги посадовою особою суб`єкта владних повноважень та надав письмову відповідь на неї.

Колегія суддів зауважує, що дії це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб (наприклад неприйняття рішення за заявою особи, не оприлюднення нормативно-правового акта тощо).

Дослідивши матеріали справи та враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності посадової особи суб`єкта владних повноважень, позаяк посадовою особою щодо його скарги були вчинені відповідні дії та не є бездіяльністю.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийнятого ним рішення.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 року по справі № 2040/6014/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 по справі № 2040/6014/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка В.О. Бондар
Повний текст постанови складено 17.12.2018.