Справа № 808/159/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

13 грудня 2018 року

м. Дніпро

справа № 808/159/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року (суддя Бойченко Ю. П.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Елта» до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Еліта» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.10.2017 №, № та №, якими позивачу зменшено суму від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 7963313 грн., збільшено суму грошового зобов’язання за платежем податок на додану вартість на суму 98099 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 49049,50 грн., зменшено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість на 1160857 грн. та зменшено податковий кредит на 902818 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, які оскаржуються позивачем, слугував висновок контролюючого органу про непідтверження позивачем факту вчинення правочинів між позивачем та його контрагентами. Однак господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, фактично здійснені та оформлені належним чином, відповідні первинні документи були надані при проведенні перевірки, будь-яких недоліків у наданих документах контролюючим органом не встановлено. Відтак позивачем правомірно віднесено до складу витрат та податкового кредиту суми, сплачені постачальниками за роботи, послуги. Питання віднесення сум податку на прибуток та податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється винятково на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з третіми особами. Податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року позову задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС у Запорізькій області від 19 жовтня 2017 №, від 19 жовтня 2017 року № та від 19 жовтня 2017 року №.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що перевіркою встановлено формування активу за рахунок надходження товарів з джерела невідомого походження (або з такого, що не відповідає документально оформленому), з його легалізацією за рахунок використання документів «контрагента постачальника» ТОВ «КОНФОРДЕН НЕОТРЕЙД» та ТОВ «ФЛАЙ ЕНЕРЖІ», що фактично не могли і не здійснювали постачання з оплатою на користь такого «контрагента».

Здійснення підприємствами ТОВ «КОНФОРДЕН НЕОТРЕЙД» та ТОВ «ФЛАЙ ЕНЕРЖІ» нереальних господарських операцій на адресу ТОВ ВК «Елта» у зв’язку із відсутністю необхідних умов для здійснення господарської діяльності та відсутності в ланцюгу формування податкового кредиту ТОВ «КОНФОРДЕН НЕОТРЕЙД» та ТОВ «ФЛАЙ ЕНЕРЖІ» від постачальників за попередні податкові періоди зазначених товарів, які документально оформлено на ТОВ ВК «Елта».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що відповідачем не було надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження висновків про нереальність здійснення господарських операцій позивача з його постачальниками,. Усі заперечення відповідача, доводи апеляційної скарги зводяться до припущень, які засновані виключно на підставі аналізу податкової інформації, отриманої з інформаційних баз ДФС.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі направлення №1800 від 04.09.2017 в період з 05.09.2017 по 11.09.2017 посадовою особою відповідача була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ ВКФ «Елта» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за грудень 2016 року та податку на прибуток за 2016 рік при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова ініціатива») та з податку на додану вартість за лютий 2017 року та податку на прибуток за І квартал 2017 року при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Конфорден Неотрейд». За наслідками перевірки був складений Акт перевірки 1.

Згідно висновків Акту перевірки 1 відповідачем встановлено порушення позивачем:

-пп.пп. 14.1.36, 14.1.54, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 135.1 ст. 135 ПК України, встановлено завищення задекларованих суб’єктом господарювання показників «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» внаслідок проведення операцій, реальність здійснення яких не підтверджена по ланцюгу постачання на загальну суму 5004585 грн., у тому числі по періодах: 2016 рік у сумі 2958728 грн., за І квартал 2017 року у сумі 2045857 грн. Дане порушення податкового законодавства не призвело до заниження або завищення підприємством податку на прибуток;

-пп.пп. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187 ПК України, встановлено завищення податкових зобов’язань з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов’язань, внаслідок проведення операцій, реальність здійснення яких не підтверджена по ланцюгу постачання на загальну суму 1352343 грн., в тому числі по періодах: грудень 2016 року707786 грн., лютий 2017 року 644557 грн.;

-пп.пп. 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України, встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов’язань, внаслідок проведення операцій, реальність яких не підтверджена на загальну суму 1000917 грн., в тому числі по періодах: грудень 2016 року 591746 грн., лютий 2017 року 409171 грн. (т. 1 а.с. 38-39)

22.09.2017 позивачем були подані заперечення на Акт перевірки 1.

За наслідками розгляду заперечень позивача на Акт перевірки 1, на підставі направлення від 04.10.2017 №207 працівниками відповідача була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань, що викладені у запереченнях на Акт перевірки 1. За наслідками перевірки був складений Акт перевірки 2.

Згідно висновків Акту перевірки 2 відповідачем встановлено порушення позивачем:

з податку на прибуток:

-п.п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 ПК України, що призвело до завищення суми збитків всього на суму 5004585 грн., у тому числі по періодах: 2016 рік у сумі 2958728 грн., за І квартал 2017 року у сумі 2045857 грн.;

з податку на додану вартість:

-пп.пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, пп. «а» п. 198.1, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України позивачем завищено податковий кредит на суму 98099 грн. за лютий 2017 року, сформований від ТОВ «Конфорден Неотрейд» та не реалізований на контрагентів-покупців (використано при виробництві власної продукції), що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від’ємного значення попереднього звітного періоду (р. 18 податкової Декларації з ПДВ) за лютий 2017 року на 98099 грн.;

-пп.пп. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187 ПК України, встановлено завищення податкових зобов’язань з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов’язань, внаслідок проведення операцій, реальність здійснення яких не підтверджена по ланцюгу постачання на загальну суму 1160857 грн., в тому числі по періодах: грудень 2016 року707786 грн., лютий 2017 року 453071 грн.;

-пп.пп. 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов’язань, внаслідок проведення операцій, реальність яких не підтверджена на загальну суму 902818 грн., в тому числі по періодах: грудень 2016 року 591746 грн., лютий 2017 року 311072 грн. (том 1 а. с. 67)

Листом від 20.10.2017 №16232/10/08-01-14-09-18 відповідач надіслав в адресу позивача податкові повідомлення-рішення від 19.10.2017:

-№ яким на підставі Акту перевірки 1 та Акту перевірки 2 встановлено порушення позивачем пп.пп. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України та зменшено суму від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток за грудень 2016 року на 2958728 грн. та за березень 2017 року на 5004585 грн.;

-№, яким на підставі Акту перевірки 1 та Акту перевірки 2 встановлено порушення позивачем пп.пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, пп. «а» п. 198.1, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України та збільшено суму грошового зобов’язання з податку на додану вартість на 147148,50 грн., з яких за основним платежем 98099 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 49049,50 грн.

-№, яким на підставі Акту перевірки 1 та Акту перевірки 2 встановлено порушення позивачем пп.пп.14.1.36, 14.1.231, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, у зв’язку з чим позивачу за грудень 2016 року зменшено суму податкового зобов’язання з ПДВ на 707786 грн. та суму податкового кредиту з цього податку на 591746 грн., за лютий 2017 року зменшено суму податкового зобов’язання з ПДВ на 453071 грн. та суму податкового кредиту з цього податку на 311072 грн., а всього зменшено податкового зобов’язання з ПДВ на 1160857 грн. та податкового кредиту з ПДВ на 902818 грн. (т.1 а.с. 71)

Листом від 27.10.2017 №16756/10/08-01-14-09-18 відповідачем були внесені зміни в п. 3.1.3 розділу 3 «Висновок щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на прибуток, у розділі 4 «Висновок» абзац 1 щодо податку на прибуток викладено в наступній редакції:

«Перевіркою ТОВ ВКФ «Елта» встановлено порушення:

з податку на прибуток:

-п.п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 ПК України, що призвело до завищення від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 7963313 грн., у тому числі по періодах: 2016 рік у сумі 2958728 грн., за І квартал 2017 року у сумі 5004585 грн. (т. 1 а.с. 69-70)

Не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх у адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 21.12.2017 №31876/6/99-99-11-01-01-25 у задоволенні скарги позивача було відмовлено, податкові повідомлення-рішення відповідача від 19.10.2017 №, № та № залишені без змін. (т. 1 а.с. 78-83)

Правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 19.10.2017 року №, № та № передано на розгляд суду.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (частина 1 статті 1 Податкового кодексу України)

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. (пункт 135.1 статті 135 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Разом з тим, пунктом 187.1 статті 187 ПК України, визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу. (підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України)

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. (пункт 198.3 статті 198 ПК України)

При цьому, пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. (пункт 201.10 статті 201 ПК України)

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Згідно з пунктом 1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. (пункт 2.1. Положення № 88)

Разом з тим, частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» встановлено, що первині та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.12.2016 між позивачем та ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива» був укладений договір поставки №02П.

Факт виконання умов даного договору підтверджено поставкою товару 28-30 грудня 2016 року, видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними.

Загальна вартість товару, який був отриманий позивачем від ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива» в грудні 2016 року становить 3550473,18 грн., в тому числі ПДВ 591745,53 грн. Відповідачем визнається факт відсутності заборгованості позивача перед ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива») з приводу оплати товарів, поставлених у грудні 2016 року.

02.02.2017 між позивачем та ТОВ «Конфорден Неотрейд» був укладений договір поставки №10.

Факт виконання умов договору підтверджено поставкою товару 24, 27-28 лютого 2017 року, складеними належним чином податковими, видатковими, товарно-транспортними накладними.

Загальна вартість товару, який був отриманий позивачем від ТОВ «Конфорден Неотрейд» в лютому 2017 року становить 2455028,64 грн., в тому числі ПДВ 409171,44 грн. Відповідачем визнається факт відсутності заборгованості позивача перед ТОВ «Конфорден Неотрейд» з приводу оплати товарів, поставлених у лютому 2017 року.

На час здійснення господарських операцій контрагенти позивача мали спеціальну податкову правосуб'єктність, перебували на обліку платників податків, а також були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що не спростовується відповідачем.

Виходячи зі специфіки укладених між позивачем та його контрагентами договорів, як предмета господарських операцій, надані позивачем документи є достатнім доказом підтвердження фактичного виконання зазначених вище господарських операцій.

З наданих позивачем первинних документів можливо встановити суть та зміст господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне здійснення господарської діяльності підприємства.

Доказів порушень відображення господарської операції в бухгалтерському та податковому обліку позивача та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань матеріали справи не містять, відповідачем до суду не надано.

Контролюючий орган, з метою підтвердження доводів щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «КОНФОРДЕН НЕОТРЕЙД» та ТОВ «ФЛАЙ ЕНЕРЖІ» зазначив, що формування активів отримано від джерела невідомого походження, а тому первинні документи за вказаними операціями не можуть бути використані при формування податкової звітності з ПДВ та податку на прибуток підприємств. З наведеними висновками колегія суддів не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом.

Правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (стаття 234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними контролюючим органом до суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення посилається на дані Єдиного реєстру податкових накладних, за результатами дослідження яких відповідач не встановив ланцюга постачання ТМЦ.

Однак, такі посилання є безпідставними, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податку від інших осіб, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Такий висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини висловленою у справі БУЛВЕСАД проти Болгарії (заява № 3991/03), в якій Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

При дотриманні контрагентами законодавчо встановлених вимог до оформлення первинних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Якщо податковим органом встановлено неналежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.

При цьому з матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.

Таким чином, судом не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на формування витрат та податкового кредиту за спірними операціями з ТОВ «КОНФОРДЕН НЕОТРЕЙД» та ТОВ «ФЛАЙ ЕНЕРЖІ».

Доводи податкового органу про відсутність у ТОВ «КОНФОРДЕН НЕОТРЕЙД» та ТОВ «ФЛАЙ ЕНЕРЖІ» необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність основних фондів, персоналу, виробничих активів, відсутності доходу керівників підприємств тощо, колегія суддів визнає безпідставним, оскільки такі висновки були зроблені за результатами аналізу документів наданих позивачем, а також даних податкової звітності та ЄРПН щодо ТОВ «КОНФОРДЕН НЕОТРЕЙД» та ТОВ «ФЛАЙ ЕНЕРЖІ».

Проте, неможливо достеменно зробити висновок про наявність чи відсутність активів у підприємства тільки на підставі звітності, у якій не задекларовані відповідні активи, такими доказами мають бути саме первинні документи, проте у справі відсутні докази дослідження податковими органами первинних документів ТОВ «КОНФОРДЕН НЕОТРЕЙД» та ТОВ «ФЛАЙ ЕНЕРЖІ».

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, пояснень про докази до апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області – залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 13.12.2018 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 17.12.2018.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя Ю.В. Дурасова