Справа № 2-а-774/10/1512
Суддя: Гниличенко М. В.
Дата ухвалення: 2010-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-а-774/10/1512
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 року Київський районний суд міста Одеси у складі: головуючого судді - Гниличенко М.В.,

при секретарі - Марковій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2009 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вимоги якого у подальшому уточнив та просив суд:

- визнати противоправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови у проведенні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії як інваліду війни 2 групи з 08 січня 2000 року;

- визнати право ОСОБА_1 на щомісячне підвищення до пенсії, як інваліда війни 2 групи, з 01 січня 2006 року у розмірі 350 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України №2458-IV від 03.03.2005 року;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням щомісячного підвищення пенсії для інвалідів війни 2 групи на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, за період з 08 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, при розрахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням щомісячного підвищення пенсії для інвалідів війни 2 групи, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється законами України, та сплачувати ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилається на порушення відповідачем ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ, відповідно до якої інвалідам війни 2 групи пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії підвищуються на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, розмір якої відповідно до вимог чинного законодавства та принципів закладених в Конституції України повинен бути не меншим ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Крім того відповідач при розрахунку призначеного позивачу підвищення до пенсії, керувався постановами Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 року, та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року» від 26.07.1996 року №831 та «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03 січня 2002 року №1, чим порушив вимоги ст.ст. 17 та 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України в Одеській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем пропущено строки позовної давності, передбачені ч. 1 ст. 99 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551 - XII. Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення прав, свобод та інтересів (в редакції, яка діяла на момент подання позову).

Позивачу, який з 01.01.2000 р. щомісячно, вчасно отримував підвищення до пенсії, розмір підвищення був відомий, однак ні до органів з призначення пенсії, ні до суду позивач не звертався, а тому відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволення позову, за умови, що на цьому наполягає одна із сторін (в редакції, яка діяла на момент подання позову).

З 01.01.2000 р. по 01.01.2006 р. розмір підвищення пенсії складав 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком, необхідний для обчислення підвищення до пенсії, був встановлений постановами Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 року, та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року» від 26.07.1996 року №831 та «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03 січня 2002 року №1. Позивач у своєму позові посилається на ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» але не враховує, що ч. З ст. 28 цього Закону встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений ч.І ст. 28 цього Закону застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи наведене, положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», щодо мінімального розміру пенсії за віком не застосовується для визначення розміру підвищення до пенсії передбаченого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З 01.01.2006р. вступив в дію п.З Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 року. Відповідно до якого розмір підвищення до пенсії інваліду війни 2 групи складає 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тому позивачу з 01.01.2006р. розмір підвищення до пенсії розраховується у розмірі 40 процентів прожиткового мініму му для осіб, які втратили працездатність.

Заслуховуючи пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, оглянувши матеріали пенсійної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи, що підтверджується наявною у справі копією посвідчення Серії Б №031802 від 25 вересня 1996 року (а.с.7).

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

з

При розрахунку призначеного позивачу підвищення до пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області керувалося постановами Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 року, та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року» від 26.07.1996 року №831 та «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03 січня 2002 року №1.

ОСОБА_3 обставина справи сторонами не оспорюється.

18 березня 2009 року позивач звернувся до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про поновлення порушеного права на пенсійне забезпечення, проведення перерахунку пенсії та сплату суми недоотриманої пенсії за весь період перерахунку, починаючи з 08 січня 2000 року.

ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.04.2009 року позивача було повідомлено про відмову у проведенні перерахунку підвищення пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права позивача визначені та закріплені в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вихідним критерієм для розрахунку підвищення до пенсії позивачу як інваліду війни 2 групи є ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії підвищуються інвалідам 2 групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, до яких відносяться і пенсії, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком Кабінетом Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.

На підставі ч. З ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виходячи з даної конституційної норми, розмір мінімальної пенсії за віком, з якого мають обраховуватися щомісячне підвищення пенсії, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Будь-якими іншими чинними законодавчими актами розмір мінімальної пенсії за віком не визначається.

Із врахуванням викладеного, суд не бере до уваги положення ч.З ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 цієї ж статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної пенсії у встановлених законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та / спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачу підлягають застосуванню ч. З ст.. 46 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 49, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не постанови Кабінету Міністрів України №831 від 26 липня 1996 року та № 1 від 03 січня 2002 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом.

Оскільки позивачу слід визначати підвищення до пенсії виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Окрім іншого відповідно Рішення Конституційного суду України від 08 вересня 2009 року №19-рп/2009, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України; забезпечує виконання Конституції і законів України; видає постанови і розпорядження виключно в межах своєї компетенції.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. З огляду на це, Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями щодо встановлення розмірів пенсій ,що є виключною компетенцією Верховної Ради України.

Однак слід зауважити, що з 01 січня 2006 року вступив у дію Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-VI від 05.10.2005 року, згідно з яким розмір надбавки до пенсії учаснику бойових дій складає 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачу з 01.01.2006 року та на теперішній час розмір надбавки розраховується у сумі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому вимоги позивача щодо визнання права на щомісячне підвищення до пенсії та перерахунок йому щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 350% після 1 січня 2006 року не підлягають задоволенню, оскільки вказаний Закон України не скасований, Конституційним судом України неконституційним не визнаний, а тому є діючим.

Ствердження представника відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про захист його порушених прав, свобод та інтересів, як інваліда війни, не заслуговують на увагу, оскільки дана норма встановлює строк звернення до суду лише у сфері публічно-правових відносин. Заборгованість грошових коштів по пенсійному забезпеченню інваліда війни є цивільними відносинами між суб'єктом владних повноважень - ОСОБА_2 управлінням пенсійного фонду в Одеській області та позивачем, як фізичною особою, тому в даному випадку суд вважає необхідним застосування норм спеціальних законів України про пенсійне забезпечення при вирішенні питання строку позовної давності під час прийняття рішення про повернення заборгованої суми частини пенсії у вигляді щомісячного підвищення до пенсії та додаткової пенсії.

Так, вимогами ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч.2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, які звільнилися з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь- яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Оскільки пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (ст.ст. 46, 48 Конституції України), тому суд вважає, що соціальний захист не може бути обмежено і строк позовної давності не поширюється на соціальні виплати.

Керуючись ст.ст. 159-163, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати противоправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку ОСОБА_1 підвищення до пенсії як ветерану війни - інваліду 2 групи відповідно до ч. З ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України №458/95-ВР від 23.11.1995, із змінами, внесеними згідно із Законом України №488/95-ВР від 22.12.1995 p.), виходячи з розміру підвищення до пенсії на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 08 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок підвищення до пенсії як ветерану війни - інваліду 2 групи відповідно до ч. З ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України №458/95-ВР від 23.11.1995, із змінами, внесеними згідно із Законом України №488/95-ВР від 22.12.1995 p.), виходячи з розміру підвищення до пенсії на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року та сплатити недоплачену частину пенсії з урахуванням виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.З ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_4