Справа № 826/15622/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідачів - Музики В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач 1), Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач 2), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати протиправними дій відповідача 1 з формування та направлення податкової вимоги №88021-17 від 23.10.2017 року про необхідність сплати ОСОБА_2 податкового боргу в розмірі 64472,49 грн. за результатами річного декларування за 2016 рік;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №88021-17 від 23.10.2017 року про необхідність сплати ОСОБА_2 податкового боргу в розмірі 64472,49 грн. за результатами річного декларування за 2016 рік;

- визнати протиправними дій Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з опису майна ОСОБА_2 у податкову заставу на підставі податкової вимоги №88021-17 від 23.10.2017 року;

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №88021-17 від 23.10.2017 року про опис майна у податкову заставу платника податків ОСОБА_2;

-зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державну фіскальну служби у м. Києві та Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві внести зміни до інтегрованих карток платника податків ОСОБА_2, шляхом внесення записів про відсутність податкового боргу та штрафних санкцій за результатами річного декларування за 2016 рік та за результатами сплати податкових зобов'язань за 2016 рік, а також шляхом видалення з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 записів:

- від 19.02.2017 року № 17D - про самостійне нарахування податкових зобов'язань зі строком сплати 19.02.2017 року;

- від 19.02.2017 року № 9ЕЄ - про зменшення переплати;

- від 19.02.2017 року № 99Р - про зменшення переплати;

- від 19.02.2017 року № 951 - про збільшення недоїмки на суму 64472,49 грн., а в наявному в інтегрованій картці платника податків записі від 28.02.2017 року № М02 виключити відомості про суму пені 5 870,93 грн., залишок несплаченої пені в сумі 5 870,93 грн., а в стовпчику «переплата» змінити суму 131 586,03 грн. на суму 200 000,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо формування та направлення ОСОБА_2 податкової вимоги №88021-17 від 23.10.2017 року. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо прийняття та направлення ОСОБА_2 рішення №88021-17 про опис майна у податкову заставу. Визнано протиправним та скасовано рішення №88021-17 про опис майна у податкову заставу. Зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити з інтегрованої картки ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» за кодом бюджетної класифікації 11010500, записи про нарахування податкової заборгованості, в тому числі сум недоїмки та пені, нарахованих у зв'язку та внаслідок подання ОСОБА_2 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (реєстр. від 07.02.2017) та сплати ним податкових зобов'язань, задекларованих у такій податковій декларації. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що відкликання податкової вимоги не є тотожнім визнанню її протиправною або скасуванню. Апелянт зазначає, що при скасуванні податкової вимоги та визнанні її протиправною вона вважається протиправною з моменту її прийняття та не створює будь-яких правових наслідків, при відкликані податкової вимоги вона вважається чинною протягом усього часу від моменту її формування та надіслання платнику до її відкликання, і в цей період її чинності платнику податків може бути завдана шкода, якщо на підставі цієї вимоги виникли певні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у січні та лютому 2017 року позивач подав до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік (датовану 31.01.2017 року) та уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік (датовану 24.02.2017 року), в яких він задекларував податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету у загальному розмірі 437075,66 грн., в тому числі: податок у розмірі 387226,82 грн., - за результатами оподаткування доходів, отриманих з джерел за межами України, та податок у розмірі 49848,84 грн. - за результатами оподаткування чистого доходу, отриманого від підприємницької діяльності.

Матеріалами справи підтверджується, що у лютому 2017 року ОСОБА_2 було сплачено до держаного бюджету кошти на загальну суму 427455,19 грн. в оплату податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень №В881048608 від 14.02.2017 року, № В881041632 від 16.02.2017 року, № В881040984 від 16.02.2017 року, № 110 від 16.02.2017 року, № В881031094 від 17.02.2017 року, № 112 від 17.02.2017 року, а також зафіксовано в інтегрованій картці платника податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - ОСОБА_2 за 2017 рік.

Водночас, згідно даних наявної у матеріалах справи інтегрованої картки платника податку на доходи фізичних осіб - ОСОБА_2 за 2017 рік (станом на 28.02.2017 року), станом на 31.12.2016 року за позивачем обліковувався податковий борг у розмірі 48728,65 грн. (в тому числі недоїмка - 38589,48 грн. та сума пені - 10139,17 грн.). Дана податкова заборгованість була погашена за рахунок сплачених позивачем 14.02.2017 року та 16.02.2018 року сум коштів в оплату податку за 2016 рік, та в результаті чого за періоди з 20.05.2016 року по 13.02.2017 року, 06.07.2016 року по 13.02.2017 року, 06.07.2016 року по 15.02.2017 року в картці в автоматичному режимі нарахована пеня на загальну суму 6123,37 грн. Задекларована ж позивачем сума податку на доходи фізичних осіб у розмірі 437075,66 грн. була нарахована в такій інтегрованій картці до сплати 19.02.2017 року (тобто, в тому числі сума податку задекларована не за результатами здійснення підприємницької діяльності).

Станом на 19.02.2017 року в інтегрованій картці платника (позивача) обліковувалась переплата у сумі 372603,17 грн. Після зарахування суми переплати в рахунок оплати нарахованого до сплати податкового зобов'язання з податку у сумі 437075,66 грн., в інтегрованій картці сформувалась податкова заборгованість (недоїмка) у розмірі 64472,49 грн.

23.10.2017 року податковим органом було сформовано податкову вимогу №88021-17, згідно якої станом на 22.10.2017 року за платником (позивачем) обраховується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 64472,49 грн. (з них недоїмки 64 472,49 грн.).

Цього ж дня, податковим органом було прийнято рішення про опис майна, що перебуває у власності платника податків - ОСОБА_2, у податкову заставу в порядку ст. 89 Податкового кодексу України.

В подальшому, листом від 30.10.2017 №16614/Ш/26-15-17-03-27 ГУ ДФС у м. Києві

Повідомило позивача про наявність у нього станом на 30.10.2017 року податкового боргу у сумі 64472,49 грн. та запропоновано у встановлений термін надати перелік майна з метою складання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави.

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно п. 177.11 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Так, пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

При цьому, за загальним правилом терміну сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом п.179.7 ст.179 ПК України визначено, що фізична особа зобов'язана самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Отже, зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що Податковим кодексом України розмежовано строки сплати податку на доходи фізичних осіб отриманих платником - фізичною особою та платником - фізичною особою-підприємцем. Так, податок з доходів фізичних осіб з доходів отриманих від здійснення підприємницької діяльності підлягає сплаті у строки визначені п. 57.1 ст. 57 ПК України, натомість податок з доходів, які не пов'язані з підприємницькою діяльністю особи, підлягає сплаті у строки визначені п. 179.7 ст. 179 ПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 2014 - 2016 роки ОСОБА_2 подав річні податкові декларації про майновий стан і доходи (копії таких декларацій наявні у матеріалах справи), в яких задекларував як суми доходу, отриманого за результатами здійснення підприємницької діяльності, так і доходу, що не пов'язаний з підприємницькою діяльністю, а саме:

- за 2014 рік податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, 372 226,82 грн., в тому числі: податкове зобов'язання у сумі 387 226,82 грн., - за результатами оподаткування доходів, отриманих у вигляді заробітної плати (розмір податкового зобов'язання 763,58 грн.) та доходу, отриманого з джерел за межами України (розмір податкового зобов'язання 371463,24 грн.);

- за 2015 рік податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, 443044,34 грн., в тому числі: податкове зобов'язання у розмірі 405 599,43 грн, -. за результатами оподаткування доходу, отриманих у вигляді заробітної плати (розмір податкового зобов'язання 608,99 грн.), та доходу, отриманого з джерел за межами України (розмір податкового зобов'язання 404990,44 грн.); податкове зобов'язання у розмірі 37 444,91 грн., - за результатами оподаткування чистого доходу, отриманого від підприємницької діяльності;

- за 2016 рік податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, 437075,66 грн., в тому числі: податкове зобов'язання у розмірі 387226,82 грн., - за результатами оподаткування доходів, отриманих з джерел за межами України (розмір податкового зобов'язання 371463,24 грн.); податкове зобов'язання у розмірі 49848,84 грн., - за результатами оподаткування чистого доходу, отриманого від підприємницької діяльності.

Тобто, позивачем були задекларовані податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, щодо сплати яких Податковим кодексом встановлені різні строки сплати, зокрема:

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем у повному обсязі та з дотриманням строків, встановлених п. 57. ст. 57 ПК України - в частині сплати податкових зобов'язань, задекларованих за результатами оподаткування доходів, отриманих від підприємницької діяльності, та п. 179.7 ст. 179 ПК України - в частині сплати податкових зобов'язань, задекларованих за результатами оподаткування доходів, отриманих не від підприємницької діяльності, було сплачено задекларовані суми податку за вказані звітні періоди, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Проте, податковим органом було нараховано до сплати позивачу суми грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб без дотримання розмежування строків, визначених п. 57.1 ст. 57 і п. 179.7 ст.179 ПК України, що зумовило формування в інтегрованих картках упродовж періоду з 19.02.2015 року по 31.12.2017 року сум недоїмок та нарахування штрафу і сум пені у зв'язку з несвоєчасною сплатою узгоджених грошових зобов'язань. Зокрема, протягом 2015 року: 19.02.2015 року здійснено нарахування недоїмки у розмірі 372226,82 грн., та нарахування суми пені сукупно за періоди з 20.02.2015 року по 23.07.2015 року у розмірі 56517,92 грн. у зв'язку з несвоєчасним погашенням такої недоїмки; протягом 2016 року: 19.02.2016 року здійснено нарахування недоїмки у розмірі 427920,28 грн., нарахування 02.04.2016 року штрафу у розмірі 74445,36 грн. у зв'язку з несвоєчасною сплатою грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік, та нарахування сум пені сукупно за періоди з 20.05.2016 року по 17.07.2015 року у розмірі 10139,17 грн. у зв'язку з несвоєчасним погашенням недоїмки і попередньо нарахованої пені (56517,92 грн.); в 2017 році: 19.02.2017 року здійснено нарахування недоїмки у розмірі 64472,49 грн., та нарахування сум пені сукупно за періоди з 20.05.2016 року по 13.02.2017 року, 06.07.2016 року по 15.02.2017 року у розмірі 6123,37 грн. у зв'язку з несвоєчасним погашенням недоїмки і попередньо нарахованої пені.

Протиправність таких дій податкового органу була встановлена Окружним адміністративним судом міста Києва та Київським апеляційним адміністративним судом під час розгляду справ №826/18494/15 і №826/13133/16 (а саме: в частині обставин нарахування та сплати ОСОБА_2 податку на доходи фізичних осіб за період 2014 рік).

Згідно абз. 1 і 3 п. 87.1 ст. 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

При цьому, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (п. 87.9 ст. 87 ПК України).

Відповідно до ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається (вручається) також коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Механізми формування та форми податкової вимоги у спірний період були врегулювані Порядком направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року №576 (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року за № 1840/24372 та діяв до 08.09.2017 року) та чинним нині Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року №610 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 року за N 902/30770).

Так, згідно положень розд. ІІІ зазначених Порядків податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії ГУ ДФС у м. Києві щодо формування та направлення на адресу ОСОБА_2 податкової вимоги від 23.10.2017 року №88021-17 є протиправними, оскільки сума податкового боргу у розмірі 64472,49 грн. була утворена штучно та за відсутності факту несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов'язань, задекларованих у податкових деклараціях за 2014 - 2016 роки.

Згідно даних витягу з інтегрованої картки платника за 2018 рік (станом на 28.02.2018 року) сума податкового боргу у розмірі 62543,04 грн. була погашена 05.02.2018 року повністю за рахунок коштів, сплачених позивачем.

Згідно пп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі (п. 60.2 ст. 60 цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачаться, що станом на момент розгляду справи судом першої інстанції оскаржувана податкова вимога №88021-17 від 23.10.2017 року відкликана, як така, що погашена платником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відкликана податкова вимога не може бути оскаржена у судовому порядку, оскільки вона не створює прав та/або обов'язків для позивача, а тому позовні вимоги про визнання податкової вимоги протиправною та її скасування задоволенню не підлягають.

Також вірним є й висновок суду щодо наявності підстав для визнання протиправними дії податкового органу щодо прийняття рішення про опис майна у податкову заставу та направлення його позивачу, а також скасування самого рішення, оскільки станом на день винесення рішення про опис майна у податкову заставу, податковий борг позивача був сформований всупереч норм ПК України.

Щодо іншої частини позовних вимог, а саме зобов'язання відповідачів внести зміни до інтегрованих карток платника податків ОСОБА_2, шляхом внесення записів про відсутність податкового боргу та штрафних санкцій за результатами річного декларування за 2016 рік та за результатами сплати податкових зобов'язань за 2016 рік, а також шляхом видалення з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 деяких записів, колегія суддів зазначає наступне.

Інтегрована картка платника (далі - ІКП) - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно п.1 Розділу II Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422 визначено, що ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Отже, інтегрована картка є документом, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету. Зазначення в ньому сум недоїмки та пені, які не підлягають сплаті в даному випадку, але в картці зазначені як наявна заборгованість порушує права позивача, оскільки відображає суму не існуючого податкового боргу та впливає на стан подальших розрахунків по податку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає можливим застосування такого способу захисту порушеного права позивача як зобов'язання відповідача виключити з інтегрованої картки ОСОБА_2 за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» за кодом бюджетної класифікації 11010500, записи про нарахування податкової заборгованості, в тому числі сум недоїмки та пені, нарахованих у зв'язку та внаслідок подання ОСОБА_2 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (реєстр. від 07.02.2017 року) та сплати ним податкових зобов'язань, задекларованих у такій податковій декларації.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12.12.2018 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев