Справа № 463/7507/18
Суддя: Мармаш В. Я.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/7507/18
Провадження № 2-а/463/323/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мармаша В.Я.

з участю секретаря судових засідань Заставній С.Л.

представника позивача Опаєць О.А.

відповідача ОСОБА_3

перекладача Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до підданого Королівства Марокко ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця, а також про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території У країни, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, просить затримати ОСОБА_3 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території У країни, видворити ОСОБА_3 за межі території У країни.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.09.2018 відповідач здійснив незаконний перетин державного кордону з України в Республіку Польща, внаслідок чого був затриманий представниками Прикордонної варти Республіки Польща, 13.09.2018 Жовківським районним судом Львівської області відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. За результатами обстеження для встановлення віку дитини, яка залишилась без піклування батьків та потребує соціального захисту встановлено, що даний громадянин Королівства Марокко є повнолітнім. ОСОБА_3 повторно вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, внаслідок чого був затриманий 15.12.2018 о 21 год. 35 хв. Жовківським районним судом Львівської області його 18.12.2018 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. У зв'язку з тим, що у відповідача відсутні документи, які б підтверджували законність перебування на території України, а також дозволяли легально виїхати за її межі позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом, який просить задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених у позові мотивів.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що у нього відсутні документи, які б підтверджували законність перебування на території України, а також дозволяли легально виїхати за її межі.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали справи ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 246, 289 КАС України, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 повторно вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, внаслідок чого 15.12.2018 о 21 год. 35 хв. був затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Рава-Руська». Жовківським районним судом Львівської області його 18.12.2018 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Львівським прикордонним загоном 18.12.2018 прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобов'язано останнього покинути територію України у термін до 02.01.2019.

В ході проведення перевірочних заходів встановлено, що попередньо відповідач вже затримувався за порушення законодавства України з прикордонних питань на ділянці відповідальності Львівського прикордонного загону, а саме: 10.09.2018 відповідач здійснив незаконний перетин державного кордону з України в Республіку Польща, внаслідок чого був затриманий представниками Прикордонної варти Республіки Польща, 11.09.2018 даного громадянина було передано на територію України. У зв'язку із тим, що на момент затримання відповідач був неповнолітнім, його 12.09.2018 відповідно до акту приймання-передавання розлученої із сім'єю дитини, яка не є громадянином України, передано представнику Жовківського РВ ГУДМС України у Львівській області та представнику служби у справах дітей - головному спеціалісту відділу з питань захисту прав дітей. 13.09.2018 Жовківським районним судом Львівської області відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. За результатами обстеження для встановлення віку дитини, яка залишилась без піклування батьків та потребує соціального захисту встановлено, що даний громадянин Королівства Марокко є повнолітнім. В ході проведення перевірочних заходів встановлено, що відповідач був документований довідкою про звернення за захистом в Україні № 009071, видана 10.10.2018 ГУДМС України у Львівській області, однак така визнана недійсною Наказом ГУ ДМС у Львівській області № 271 від 14.12.2018. У відповідача відсутні документи, які б підтверджували законність перебування на території України, а також дозволяли легально виїхати за її межі.

У відповідності до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу та на підставі яких він може вибути з території України.

Крім того, представлені позивачем документи свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Європейські країни, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб перетину кордону без належних на це документів.

Згідно п. 5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1110, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Частиною 1 ст. 289 КАС України передбачено, що у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Представлені позивачем документи та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Європейські країни, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб перетину кордону без належних на це документів.

Встановлені судом обставини, а саме відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, незаконний перетин ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, так як кошти на проїзд у нього відсутні, також і відсутні родинні зв'язки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського Союзу, може повторити спробу незаконного перетину державного кордону. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про її задоволення.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач повторно протягом року здійснив незаконний перетин державного кордону з України в Республіку Польща, відсутність у відповідача документів, які б підтверджували законність перебування на території України, а також дозволяли легально виїхати за її межі, суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення також і вимогу про затримання відповідача, оскільки судом встановлено належні та дійсні підстави для видворення останнього за межі території України.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 72-77, 289, 295, 297 КАС України, ст. 1, 3, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

ухвалив:

позов - задовольнити.

Примусово видворити підданого Королівства Марокко ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Затримати підданого Королівства Марокко ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Строк дії рішення в частині затримання іноземця становить шість місяців з дня фактичного затримання - 15 грудня 2018 року.

Роз'яснити позивачу, що у відповідності до положень ч. 11 ст. 289 КАС України, за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Рішення суду у відповідності до ч. 16 ст. 289 КАС України може бути оскаржене в апеляційному в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено, підписано та проголошено 18 грудня 2018 року.

Повне найменування (ім'я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України: м. Львів, вул. Личаківська, 74,

Відповідач: ОСОБА_3 (Roua Adams), ІНФОРМАЦІЯ_2,м. Львів, вул. Личаківська, 74.

Суддя: В.Я. Мармаш