Справа № 0340/1397/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2643/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Іщук Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року, ухвалене суддею Плахтій Н.Б., м. Луцьк, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

20.07.2018 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації виконавчого комітету Луцької міської ради, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.07.2018 щодо відмови у призначенні їй, як члену сім`ї загиблого, померлого ветерана війни-учасника бойових дій на території інших держав грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення;

зобов`язати відповідача провести розрахунок та призначити їй, як члену сім`ї загиблого, померлого ветерана війни-учасника бойових дій на території інших держав грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення, передбачену постановою КМ України від 28.03.2018 року №214, із розрахунку на чотирьох осіб, вказаних у довідці №Ш-414/19.9-11 від 08.06.2018.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що основною умовою для призначення особі як члену сім`ї померлого ветерана війни грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення є віднесення загиблого до осіб, статус яким установлено відповідно до пунктів 2, 13-15 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно з пунктом 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн, перелік яких затверджений Постановою №63, а згідно з пунктами 13-15 частини першої статті 6 цього Закону до такої категорії осіб віднесено військовослужбовців, які направлялись до Афганістану в період ведення там бойових дій. Таким чином, оскільки позивач не є членом сім`ї загиблого учасника бойових дій, статус якому установлено відповідно до пунктів 2, 13-15 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому дія Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №214, на неї не поширюється. Позивачем на розгляд Комісії копію довідки про безпосередню участь загиблої (померлої) особи, а саме ОСОБА_2 батька ОСОБА_1 , в бойових діях на території інших держав не представлено. Відтак у відповідача були відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 як члену сім`ї померлого ветерана війни грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що нею на розгляд Комісії не було додано копії довідки військового комісаріату про безпосередню участь мого батька у бойових діях на території інших держав є необґрунтованим, оскільки нею Комісії була надана довідка управління МВС України у Волинській області про безпосередню участь батька у бойових діях, оскільки батько закінчував службу в такому органі, також була надана архівна довідка від 17.12.2003 року, архівна довідка від 31.10.2003 року та архівна довідка №6/1/2-30 від 01.03.2004 року про участь її батька у бойових діях, які свідчили, що її батько був учасником бойових дій, в тому числі, на території інших держав.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що її батько належав до учасників бойових дій на території інших держав відповідно до п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки учасниками бойових дій на території інших країн визнаються військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили Службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), при цьому, суд не прийняв до уваги, що її батька 33 рішенням Уряду колишнього СРСР від 02 квітня 1944 року у складі діючої Радянської Армії 2-ого Білоруського фронту було направлено в Польщу та Німеччину, де брав участь у бойових діях, зокрема, на території Польщі (був поранений і перебував на лікуванні в госпіталі м.Бжезно, Польща, відповідно до архівної довідки №6/1/2-30 від 01.03.2004 року), на території Німеччини (був поранений при звільненні Польщі та Німеччини і знаходився на лікуванні з 01.03.1945 по 07.03.1945, відповідно до архівної довідки №6/1/2-32 від 01.03.2004 та за участь у бойових діях на території Польщі та Німеччини був нагороджений орденом Вітчизняної війни 1 та II ступенів, орденом Червоної Зірки).

Вважає, що посилання суду першої інстанції на постанову Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на те, що до зазначеної Постанови країни Польща і Німеччина, а також періоди бойових дій 1941-1945 роки не увійшли, є необгрунтованим, оскільки Перелік держав за постановою №63 та періоди бойових дій, де велися бойові дії на інших територіях, враховуючи періоди бойових дій 1941-1945 років, зазначених у постанові №63, не є вичерпним. Таким чином, суд не врахував, що її батько не може бути обмежений у статусі учасника бойових дій на території інших держав за ознакою того, що держави Польща і Німеччина та періоди ведення бойових дій на їх територіях не відносяться до Переліку держав та періодів ведення бойових дій згідно постанови №63.

Крім того, вважає, що посилання суду першої інстанції на пункт 15 Постанови №214, яким передбачені підстави відмови в призначенні грошової допомоги, є не обґрунтованим, оскільки таке посилання не узгоджується із нормами Міжнародного права, зокрема:

Також, апелянт стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що позивач, крім статусу члена сім`ї загиблого, яка відноситься, як і члени сімей загиблих військовослужбовців в Афганістані, до абзацу першого пункту 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є також інвалідом з дитинства 1 групи, та не врахував, що вона не має свого власного житла.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, членом сім`ї померлого військовослужбовця і має право на пільги, передбачені ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується відповідно посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.09.2007 (а.с.6), посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.11.2004 та довідкою Управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 18.02.2006 №388/1.9 (а.с.6, на звороті).

Згідно довідки відділу реєстрації житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Луцької міської ради для отримання державного житла (на позачергову чергу з 16.04.2010 за №113) зі складом сім`ї: ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 зять, ОСОБА_4 онука.

05.07.2018 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, в якій просила розглянути її заяву та додаткові документи й прийняти рішення про направлення її заяви та документів до створеної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради щодо розгляду її заяви як члена сім`ї загиблого про призначення їй грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення відповідно до постанови КМ України №214 від 28.03.2018, у розрахунку на всіх членів сім`ї, що перебувають на житловому обліку (а.с.21).

Рішенням Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації виконавчого комітету Луцької міської ради від 13.07.2018 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, з посиланням на те, що заявниця є членом сім`ї померлого ветерана учасника бойових дій Другої світової війни та не належить до категорії членів сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; до заяви не долучено довідку про безпосередню участь загиблої особи в бойових діях на території інших держав, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до статті 48-1 Житлового кодексу Української РСР порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №214 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей (далі Порядок №214).

Пунктом 1 Порядку №214 встановлено, що цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для осіб з інвалідністю І-II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у таких державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов (далі - грошова компенсація) і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української PCP (далі - квартирний облік) та на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №214 право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають члени сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначені в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та особи з інвалідністю І-II групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах, які перебувають на квартирному обліку.

Відтак, вказаний Порядок встановлює механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для двох категорій осіб: членів сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначені в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; осіб з інвалідністю І - II групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах.

Згідно абзацу першого пункту 1 статті статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Встановлено, що ОСОБА_1 є членом сім`ї (донькою) померлого учасника бойових дій ОСОБА_2 , який проходив військову службу в Радянській Армії під час Великої Вітчизняної війни, що підтверджується архівними довідками від 31.10.2003 №9619-4, від 17.12.2003 №11/19946 (а.с.10, на звороті). ОСОБА_2 13.03.1943 отримав наскрізне кульове поранення м`яких тканин шиї справа без пошкодження великих судин, нервів і хребта, яке в подальшому привело до раку стравоходу, та відповідно до постанови ВЛК від 09.07.2004 послужило причиною його смерті так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.11).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Другої світової воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Другої світової воєн.

Отже, відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на позивача ОСОБА_1 поширюється дія цього Закону як на члена сім`ї учасника бойових дій під час Другої світової війни.

Однак, позивач не має статусу члена сім`ї учасника бойових дій на території інших держав, оскільки в силу вимог пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу

РСР, і періодів бойових дій на їх території (далі - Перелік).

Відповідно до вказаного Переліку країни Польща та Німеччина, а також періоди бойових дій 1941-1945 відсутні.

Таким чином, військовослужбовець, який брав участь в бойових діях в період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років, що охоплений періодом Другої світової війни, не відноситься до учасників бойових дій на території інших держав.

Згідно п.15 Порядку №214 комісія приймає рішення про відмову в призначенні грошової допомоги заявнику з таких підстав:1) загиблий не належав до осіб, статус яким установлено відповідно до пунктів 2, 13-15 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 2) особа з інвалідністю не належить до осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, та одержала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що пов`язані з перебуванням у таких державах; 3) заявник не належить до членів сім`ї загиблого, визначених у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 4) заявник не перебуває на квартирному обліку з урахуванням вимоги, визначеної у пункті 9 цього Порядку; 5) категорія заявника як члена сім`ї загиблого є нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член сім`ї загиблого, в разі одночасного подання ними заяви про отримання грошової компенсації; 6) категорія заявника як члена сім`ї загиблого є нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член його сім`ї, який вже отримав житло або грошову компенсацію, до виплати грошової компенсації всім членам сімей загиблих, які перебувають на обліку в Реєстрі та мають першочергове право на таку виплату; 7) заявнику вже надавалося житло або вже виплачувалася грошова компенсація як члену сім`ї загиблого та особі з інвалідністю I-II групи із числа учасників бойових дій на території інших держав.

З аналізу вказаних норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що основною умовою для призначення такої допомоги є віднесення загиблого до осіб, статус яким установлено відповідно до пунктів 2, 13-15 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн, перелік яких затверджений Постановою №63,

Відповідно до пунктів 13-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій; військовослужбовці автомобільних батальйонів, які направлялися до Афганістану для доставки вантажів у цю країну в період ведення там бойових дій; військовослужбовці льотного складу, які здійснювали вильоти на бойові завдання до Афганістану з території колишнього Союзу РСР.

Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач ОСОБА_1 не є членом сім`ї загиблого учасника бойових дій, статус якому установлено відповідно до пунктів 2, 13-15 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому дія Порядку №214 на неї не поширюється.

Крім того, пунктом 7 Порядку №214 визначено, що заява про призначення грошової компенсації подається членом сім`ї загиблого, особою з інвалідністю (далі - заявник) або його (її) законним представником чи уповноваженою особою до органу соціального захисту населення за місцем перебування на квартирному обліку (далі - орган соціального захисту населення) особисто.

До заяви для членів сімей загиблих додається, зокрема, копія виданої військовим комісаріатом довідки про безпосередню участь загиблої (померлої) особи в бойових діях на території інших держав, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (п.п.5 п.8 Порядку №214).

Із матеріалів справи видно, що позивачем на розгляд Комісії копію довідки про безпосередню участь загиблої (померлої) особи, а саме ОСОБА_2 батька ОСОБА_1 , в бойових діях на території інших держав не представлено, про що й зазначено у рішенні відповідача від 13.07.2018.

Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 як члену сім`ї померлого ветерана війни грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення, тому Комісією правомірно відмовлено позивачу у призначенні вказаної грошової компенсації.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії є безпідставними, тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні таких.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року у справі №0340/1397/18 за позовом ОСОБА_1 до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Т. В. Онишкевич
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 18.12.2018.