Справа № 185/8985/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року справа №185/8985/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Геращенка І.В.,

секретар судового засідання Романченко Г.О.

за участі представників відповідачів Сенникова А.А., Помалюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року (повне судове рішення складено 08 серпня 2018 року у м. Слов'янську) у справі № 185/8985/17 (суддя в І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Донецька з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації України, третя особа: Державна податкова адміністрація у Донецькій області про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я.

Постановою Київського районного суду м. Донецька від 18 липня 2008 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2009 року апеляційну скаргу Державної податкової адміністрації України задоволено частково, внаслідок чого постанову Київського районного суду м. Донецька від 18 липня 2008 року скасовано, позов ОСОБА_3 до Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, третя особа: Державна податкова адміністрація у Донецькій області про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 12 червня 2013 року касаційні скарги Державної податкової адміністрації України і ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Київського районного суду м. Донецька від 18 липня 2008 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2009 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Київського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Міндоходів у Донецькій області, Міністерства доходів і зборів України, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановлення інвалідності - відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, постанова Київського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Київського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2017 року справу №185/8985/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.02.2018 року.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року, за клопотанням представника Державної фіскальної служби України, вирішено передати адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії передати на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року прийнято до провадження адміністративну справу №185/8985/17 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 12 квітня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з грудня 1996 по 31 жовтня 2005 проходив службу в органах податкової міліції на посаді начальника відділу оперативно-розшукової діяльності Державної податкової адміністрації у Донецькій області. У лютому 2003 одержав травму, внаслідок чого 12 грудня 2005 року йому була встановлена 3 група інвалідності і визначена ступень втрати працездатності 30%. 16 січня 2006 року позивач подав заяву про виплату страхової суми і документи необхідні для здійснення виплати, але виплати в повному обсязі не здійснені, отже з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Донецькій області щодо несвоєчасного подання пакету документів для призначення виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 707 від 12 травня 2007 року;

- зобов'язати Головне Управління ДФС у Донецькій області подати до Державної фіскальної служби України пакет документів для призначення виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності, яка настала внаслідок перенесеної травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України розглянути заяву ОСОБА_3 про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням 3 групи інвалідності, яка настала внаслідок перенесення травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьби із злочинністю.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - закрито.

Не погодившись з таким рішенням, Головне управління ДФС у Донецькій області (далі - Управління) звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, ненадання належної правової оцінки обставинам справи, у зв'язку з чим просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Управління висловлює свою незгоду з ухвалою місцевого суду про закриття провадження у справі, наголошує на тому, що судом безпідставно закрито провадження з підстав п.8 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Зазначає, що оскільки суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції в зв'язку з неналежним з'ясуванням судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи і неналежним дослідженням доказів, то провадження у справі, на переконання відповідача, не може бути закрите з підстав, передбачених наведеною вище нормою.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Позивач та його представник до апеляційного суду не прибули.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Позивач у період з 17 травня 1976 року по 30 грудня 1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 30 грудня 1996 року по 31 жовтня 2005 року в органах податкової міліції на посаді начальника відділу оперативно-розшукової діяльності Державної податкової адміністрації у Донецькій області. Наказом Державної податкової адміністрації України від 31 жовтня 2005 року №2033-о полковник податкової міліції ОСОБА_3 звільнений з органів податкової міліції на підставі підпункту «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

У період проходження служби в органах податкової міліції під час виконання службових обов'язків у лютому 2003 року позивач одержав травму, внаслідок чого на підставі акту огляду МСЕК від 12 грудня 2005 року йому встановлена ІІІ група інвалідності і визначено ступінь втрати працездатності 30%.

16 січня 2006 року до Державної податкової адміністрації України ОСОБА_3 подав заяву про виплату страхової суми і документи, необхідні для здійснення виплати. Вказана заява позивача розглянута комісією з розгляду документів про виплату страхових сум лише у грудні 2006 року після надання довідки про місячне грошове утримання за останньою посадою. 7 грудня 2006 року комісією з розгляду документів про виплату страхових сум при проведенні обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби у Донецькій області ухвалено рішення про передачу матеріалів після укладення відповідного договору в страхову компанію для нарахування і виплати позивачеві страхових сум згідно діючого законодавства.

Державна податкова адміністрація у Донецькій області у 2006 році документи ОСОБА_3 для виплати страхових сум у страхову компанію не направила, а у 2007 році договір на страхування працівників податкової міліції не укладався.

Позивач, не отримавши страхової виплати у зв'язку з одержанням ним травми у 2003 році та настання ІІІ групи інвалідності у період проходження служби в органах податкової міліції, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 4 грудня 1990 № 509-XII, держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII).

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону № 565-XII (у редакції, чинній на час настання страхового випадку і до 1 січня 2007 року) працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій. Порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог Закону постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59 затверджено Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, в яке в подальшому вносилися зміни і доповнення (далі - Положення № 59).

За змістом зазначеної постанови Кабінету Міністрів України та затвердженого ним Положення № 59, джерелом виплат страхових платежів є кошти державного бюджету, які вносяться МВС на спеціальний рахунок Національної акціонерної страхової компанії «Оранта».

Відповідно до пункту 2 Положення № 59 страховик виплачує страхові суми:

а) особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю: у разі встановлення застрахованому інвалідності, що настала у період служби (роботи), але не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби (роботи) чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце при виконанні службових обов'язків: інвалідові III групи - в розмірі трирічного грошового утримання; б) особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті), поранення, (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби, - у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. № 488.

Підпунктом «б» пункту 6 Умов державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488, передбачено, що НАСК «ОРАНТА» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Така ж градація розміру страхових виплат залежно від обставин настання страхового випадку визначена постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2009 року № 593, якою затверджено Порядок та умови завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до 1 січня 2007 року (далі - Порядок № 593).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Порядку № 593 виплата страхових сум за страховими випадками здійснюється в разі установлення групи інвалідності, що настала у період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення зазначеного строку внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце: - під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю, у розмірі трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; - у період проходження служби - у відсотках (згідно із ступенем втрати працездатності) стократного розміру показника рівня забезпечення прожиткового мінімуму, визначеного законом про державний бюджет на відповідний рік для нарахування страхової суми з державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день установлення втрати працездатності.

Пунктом 2 Порядку № 593 встановлено, що час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки та боротьбі із злочинністю, визначається Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 37, ст. 1461; 2009 р., № 31, ст. 1044).

Розмір страхової виплати визначається виходячи з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років) на день загибелі (смерті), установлення втрати працездатності у зв'язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), захворюванням чи групи інвалідності, а для звільнених осіб - на день звільнення з органів внутрішніх справ (пункт 3 Порядку № 593).

Як вбачається з висновків по матеріалам службової перевірки від 14.10.2005, тілесні ушкодження ОСОБА_3 отримав в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Законом України № 328-V від 03.11.2006 року були внесені відповідні зміни у статті 23 Закону № 565-XII.

Так, відповідно до частини шостою статті 23 зазначеного Закону встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Юридична суть цих змін, внесених до статті вищевказаного Закону, полягала в тому, що інститут страхування працівників міліції (виплата страхових сум) був ліквідований.

На заміну йому було запроваджено інститут компенсаційних виплат у вигляді грошової допомоги працівникам міліції у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного йому під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59 та затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (далі - Постанова № 707).

Пунктом 3 Постанови № 707 визначено, що Міністерству внутрішніх справ слід завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 1 січня 2007 року.

Виплати згідно з цією постановою здійснюються з 1 січня 2007 року за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ (пункт 2 Постанови № 707).

Також Порядком № 593 передбачено, що джерелом виплат страхових сум за страховими випадками здійснюється працівникам міліції та їх спадкоємцям за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для утримання Міністерства внутрішніх справ.

Відповідно до частини сьомої статті 23 Закону № 565-XII встановлено, що, якщо працівник міліції та члени його сім'ї одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цією статтею, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими законами, виплата відповідних грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором особи, яка має право на отримання таких виплат.

Зазначена норма кореспондується з пунктом першим Порядку № 593, відповідно до якого за наявності права на отримання одночасно страхової суми та встановленої іншими законами компенсаційної виплати або одноразової грошової допомоги працівникові міліції або його спадкоємцям виплачується одна з них за їх вибором.

Отже, внаслідок змін у законодавстві змінився порядок виплати грошової компенсації у разі інвалідності працівника податкової міліції і такі виплати провадяться після 1 січня 2007 року вже не страховими компаніями, а органами внутрішніх справ.

З урахуванням наведеного місцевий суд не прийняв доводи відповідачів, про те, що сплачувати страхові виплати повинна страхова компанія ЗАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», з якою 20 червня 2008 року Державна податкова адміністрацією України укладено договір № 029-1 про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування працівників податкової служби, що спірні правовідносини виникли у січні 2006 року, позов пред'явлений у березні 2007 року, а зазначений договір про страхування укладений в 2008 році, отже грошову компенсацію позивачу повинен сплачувати не страхова компанія, а податковий орган.

Надавши оцінку наведеному вище та ухвалюючи рішення про закриття у справі, суд першої інстанції зазначив, що податковим органом були виконані всі необхідні дії та виплачена грошова компенсація позивачу в повному обсязі, а тому справа підлягає закриттю з огляду на п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Такий висновок колегія суддів вважає помилковим, виходячи з наступного.

Так, відповідно до довідки № 05-013-395 від 11.04.2008 грошове утримання за відповідною посадою позивача за останнім місцем роботи складало 6831,75 грн. та саме з цієї суми здійснювався розрахунок пенсії позивачу. Таким чином, розмір грошової компенсації, яку повинен отримати позивач складає 73782,90 грн. (6831,75*36*30%).

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням № 2166 від 07 грудня 2009 року ДПА України було перераховано позивачу 73782,90 грн. з призначенням платежу на відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю.

Управління в апеляційній скарзі, між іншим, зазначає, що виплата ОСОБА_3 спірного страхового відшкодування була проведена на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, яке в подальшому було оскаржено до суду касаційної інстанції та скасовано ним.

Так, відповідно до п.8 ч.1 КАС України суд закриває провадження у справі, щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб'єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі логічного аналізу змісту наведених норм колегія суддів дійшла висновку про те, що закриття провадження в адміністративній справі з наведеної у ній підстави можливе виключно у випадку, коли суб'єкт владних повноважень погодився з допущеними ним порушеннями та такі порушення були виправлені ним самостійно за власною ініціативою, що призвело до повного відновлення законних прав та інтересів позивача без необхідності визнавати протиправними рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Проте, як зазначено вище, відповідач страхове відшкодування в розмірі 73782,90 грн. сплатив не за власною ініціативою внаслідок визнання допущених порушень, а на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що, на переконання колегії суддів, виключає можливість закриття провадження у даній справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Враховуючи наявність спору по суті справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до вимог ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати і направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

При новому розгляді, за відсутності підстав для закриття провадження чи залишення позову без розгляду, спірним правовідносинам слід дати аналіз в судовому рішенні по суті спору.

При цьому суд повинен дати оцінку доводам відповідача про те, що редакція постанови № 707 почала поширюватись на працівників податкової міліції лише з 05.05.2009.

Необхідно також з'ясувати дійсний розмір грошового забезпечення позивача для призначення одноразової грошової допомоги на підставі чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів, в тому числі, чи можливо для такого розміру використовувати документи, видані позивачу для призначення пенсії, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частковість задоволення апеляційної скарги полягає в тому, що при ухваленні подібного рішення відповідно до приписів статті 320 КАС України апеляційний суд позбавлений можливості прийняти рішення по суті (про відмову у позові, як просить апелянт в скарзі), а відповідним повноваженням апеляційного суду є скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, 317, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області - задовольнити частково.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року про закриття провадження у справі № 185/8985/17 - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повне судове рішення - 18 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді О.О. Шишов

І.В. Геращенко