Справа № 826/3247/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року

Київ

справа №826/3247/15

адміністративне провадження №К/9901/3386/18, №К/9901/3388/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Мороз Л.Л., Кравчука В.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кочерги В.П.

учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_2

представник відповідача-1 Цуканова С.Г.

представник відповідача-2 Яременко О.В.

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року (головуючий суддя Ганечко О.М., судді Коротких А.Ю., Літвіна Н.М.) у справі №826/3247/15 за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича, про визнання неправомірними дій,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі по тексту - відповідач-2), в якому просила:

- визнати неправомірними дії відповідача-2 щодо визнання договору банківського вкладу від 09 липня 2014 року № 45128, укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Український фінансовий світ» (далі - ПАТ «КБ «УФС»), нікчемним;

- визнати нечинним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І. щодо визнання договору банківського вкладу від 09 липня 2014 року № 45128 нікчемним;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо невнесення інформації про позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

- зобов'язати відповідача-2 внести інформацію про вкладника ОСОБА_2 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню та надати її до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо невиплати позивачу гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ «КБ «УФС» за договором банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 45128 від 09 липня 2014 року за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати виконавчу дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити загальний реєстр вкладників ПАТ «КБ «УФС» для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, до якого буде внесено інформацію про ОСОБА_2, як вкладника за договором банківського вкладу від 09 липня 2014 року № 45128.

В обґрунтування вимог адміністративного позову зазначено, що висновки відповідача-2 про нікчемність укладеного позивачем правочину є безпідставними та необґрунтованими. При цьому Уповноваженою особою не зазначено жодних підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів», якими відповідач керувався при віднесенні укладеного позивачем з банком правочину до нікчемного.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року - скасовано. Прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І. - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію та на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І. у частині визнання нікчемними правочинами договору банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45128, укладеного 09 липня 2014 року із ОСОБА_2, та операцій із внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію та на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І. включити ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, які підлягають відшкодуванню, шляхом надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації про збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, додавши інформацію про ОСОБА_2, як вкладника ПАТ «КБ «УФС». Позов в іншій частині - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції зобов'язано відповідача-2 включити позивача до Переліку вкладників, який на момент звернення ОСОБА_2 до суду з позовом вже складено та передано до відповідача. Натомість, відповідач-2 в силу приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після складення та передачі Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, наділений повноваженнями щодо надання до відповідача-1 додаткової інформації про вкладників. Визнання правочину між позивачем та банком нікчемним зумовлено тим, що власники грошового вкладу/рахунку із значною сумою розподіляли свій вклад на суми до 200 000 грн. з метою подрібнення своїх великих вкладів для отримання від Фонду відшкодування за рахунок гарантованих сум всупереч черговості, передбаченої статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончаровим С.І. також подано касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року.

Вимоги касаційної скарги мотивовано тим, що описова та резолютивна частини оскаржуваної постанови не є чіткими, оскільки не спричиняють правових наслідків в частині відміни розпорядчого документу, а саме наказу Уповноваженої особи від 18 листопада 2014 року № 6. При цьому позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки належним способом захисту є саме звернення до суду з позовом про визнання неправомірним дій Уповноваженої особи щодо застосування наслідків нікчемності правочину у вигляді невключення даних про позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом. При цьому норми Закону № 4452-VI не містять такого способу захисту права як включення в перелік вкладників шляхом подання інформації про збільшення кількості вкладників. Наголошено на тому, що позивачем не оскаржується наказ № 6 від 18 листопада 2014 року, яким віднесено договір між банком та позивачем до категорії нікчемних та що є передумовою для вирішення питання про надання Уповноваженою особою до Фонду додаткової інформації про позивача. Оскільки правочини щодо відкриття рахунку та внесення коштів на цей рахунок є нікчемними в силу закону, то позивач не має вкладу у банку і, відповідно, не є вкладником банку.

У поданих запереченнях на касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича позивач просила залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як законну та обґрунтовану. Зазначено, що в даному випадку відсутні підстави, зазначені у пункті сьомому частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, оскільки будь-які докази того, що умови спірного правочину передбачають платіж чи передачу іншого майна з наданням окремим кредиторам переваг (пільг) прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Посилання відповідачів на те, що дії вкладника та працівників банку спрямовані на штучне незаконне заволодіння коштами банку є безпідставними, оскільки жодних доказів наявності відповідного умислу, як і наявності судового рішення, яке б підтверджувало вказані обставини, надано не було.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб також було подано відзив на касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова С.І., відповідно до якої просить її задовольнити, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року, як законну та обґрунтовану. Наголошено на тому, що у Фонду не настав обов'язок щодо включення позивача до Загального реєстру вкладників, оскільки відповідна інформація Уповноваженою особою не подавалась. Крім того, звертається увага на правомірності дій відповідача-2 по виявленню нікчемних правочинів і винесенні відповідного рішення.

У судовому засіданні представники відповідачів вимоги касаційних скарг підтримали та просили їх задовольнити з підстав, що у них зазначені. При цьому представник відповідача-1 в обґрунтування вимог касаційної скарги додатково зазначив, що суди не досліджували оригінали договору з банком та квитанції щодо залучення коштів на вкладний (депозитний рахунок), а прийняли рішення за наявними у справі копіями документів.

Під час судового засідання позивач проти задоволення касаційних скарг заперечувала з огляду на безпідставність та необґрунтованість останніх, просила рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи касаційних скарг та заперечень і відзивів на них, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк "Український фінансовий світ» (далі по тексту - Банк) укладено договір банківського вкладу від 09 липня 2014 року № 45128 на суму 11 500 євро терміном до 11 серпня 2014 року.

Постановою Правління НБУ від 15 липня 2014 року № 410/БТ ПАТ «Комерційний банк "Український фінансовий світ» віднесено до категорії проблемних, у зв'язку з порушенням вимог Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ від 03 грудня 2003 року № 516.

Постановою Правління НБУ від 14 серпня 2014 року № 491 Банк віднесено до категорії неплатоспроможних та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на тимчасову адміністрацію Гончарова Сергія Івановича. Наказом Уповноваженої особи від 30 жовтня 2014 року створено Комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів.

Постановою Правління НБУ від 10 листопада 2014 року № 717 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада 2014 року № 119 прийнято рішення щодо початку процедури ліквідації Банку та призначено Уповноваженою особою на ліквідацію Банку Гончарова С.І.

За результатами роботи Комісії визнано нікчемним, зокрема, правочин (договір) банківського вкладу позивача від 09 липня 2014 року № 45128, що підтверджується витягом з додатку № 1 до протоколу Комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10 листопада 2014 року № 1. З урахуванням висновків Комісії та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 234/14 від 18 листопада 2014 року, наказом Уповноваженої особи від 18 листопада 2014 року № 6 було визнано нікчемним правочини (договори), в тому числі договір між позивачем та Банком.

У зв'язку з цим, листом від 26 грудня 2014 року, позивача було повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу від 09 липня 2014 року № 45128.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що договір банківського вкладу від 09 липня 2014 року № 45128 між позивачем та банком було укладено в період дії рішення № 10БТ від 31 березня 2014 року Управління НБУ в Донецькій області «Про застосування до ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» заходу впливу у вигляді обмеження та зупинення окремих видів здійснюваних операцій», зокрема щодо залучення вкладів (депозитів) від фізичних та юридичних осіб. Крім того, станом на час розгляду справи судом правоохоронні органи відповідно до відкритого кримінального провадження з'ясовують правомірність укладення договору банківського вкладу та інших дій, пов'язаних із цим договором, та після остаточного вирішення вказаного питання позивач зможе захистити свої права.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що відповідачами не наведено підстави для визнання нікчемним договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та банком, як і не надано доказів того, що спірний правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Зауважено, що на вимогу суду відповідачами рішення Управління НБУ в Донецькій області №10БТ від 31 березня 2014 року, на яке вони посилались, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, надано не було.

Частиною першою статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки заявниками касаційної скарги постанова суду апеляційної інстанції оскаржена лише в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів касаційного суду переглядає судове рішення лише в оскаржуваній частині.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється ФГВФО відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім'я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов'язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 14 серпня 2014 року № 491 «Про віднесення ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних» на депозитний рахунок ОСОБА_2, відкритий відповідно до укладеного з ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» договору банківського вкладу (депозиту) від 09 липня 2014 року № 45128, було зараховано суму 11 500 євро.

Кошти на депозитний рахунок позивача були зараховані 09 липня 2014 року у сумі 11500 євро, що еквівалентно 182185,68 грн., тобто до прийняття Національним банком України рішення №491 «Про віднесення ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних» та запровадження тимчасової адміністрації (до 14 серпня 2014 року). Ці кошти відповідно до квитанції від 09 липня 2014 року № ТR.59434.483.298 на рахунок були залучені позивачем через касу банку (а.с.21).

Відповідно до положень статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки вчинених (укладених) банком правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов'язком встановити обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Застосовуючи частину третю статті 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа, зобов'язані дотримуватися положень частини другої статті 19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому колегія суддів зазначає, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до наказу від 18 листопада 2014 року № 6 відповідачем-2, з урахуванням висновків Комісії щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), було визнано нікчемними правочини згідно переліку, в тому числі і правочин ОСОБА_2 (а.с.42, 44).

У направленому на адресу позивача повідомленні від 26 грудня 2014 року № 001/44396 «Про визнання правочинів нікчемними» зазначено, що договір банківського вкладу від 09 липня 2014 року № 45128, укладений між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_2, є нікчемним відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 ЦК України (а.с.22).

Разом з тим, ні вищевказаний наказ, ні повідомлення про нікчемність правочинів всупереч приписам чинного законодавства не містить посилань на конкретні підстави, визначені статтею 38 Закону № 4452-VI, з якими відповідач-2 пов'язує нікчемність правочину (договору) банківського вкладу позивача.

Таким чином, з огляду на особливу правову природу діяльності відповідача-2, обов'язковим є зазначення останнім конкретного пункту частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, перелік яких є вичерпним. При цьому положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Зокрема, частинами першою та другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Разом з тим, така підстава нікчемності правочину, як порушення публічного порядку, не визначена частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI, відтак, застосування статті 228 ЦК України до спірних правовідносин є необґрунтованим.

Як наслідок, варто зауважити, що положення статті 228 ЦК України щодо нікчемності правочину не можуть бути застосовані Фондом чи уповноваженою особою при здійсненні власних функцій щодо виявлення та віднесення правочину до нікчемних у порядку статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів також враховує, що Інструкції про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, була затверджена рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб лише 26 травня 2016 року та набула чинності після її реєстрації у Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 року, тобто після укладення спірного правочину (09 липня 2014 року) та виникнення спірних правовідносин (18 листопада 2014 року). Відтак, на момент прийняття рішення про визнання нікчемним правочину ОСОБА_2 не було розроблено порядку здійснення уповноваженою особою Фонду повноважень щодо виявлення правочинів з ознаками нікчемності (порядку, строків проведення перевірки правочинів, форми та вимог до рішення за наслідками перевірки, порядок повідомлення вкладника тощо), а також застосування наслідків нікчемності. За таких обставин позивач перебував у стані правової невизначеності, за якої відповідач діяв, у певній мірі, довільно, без чітко визначеного порядку та на власний розсуд.

З приводу доводів заявників касаційних скарг щодо надходження коштів на рахунок позивача внаслідок так званого «дроблення» (розподілу) депозитних рахунків інших клієнтів, на яких була розміщена значна сума коштів, що свідчить про нікчемність вчиненого позивачем та банком правочину, з огляду на те, що укладення договору банківського вкладу відбувалось одночасно із операціями зняття готівки з рахунків інших клієнтів, колегія суддів зазначає, що спеціальна підстава для визнання нікчемними договорів, які відповідають, умовній категорії "договори дроблення", з'явилася 12 серпня 2015 року одночасно з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16 липня 2015 року № 629-VIII.

Цим Законом частину третю статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було доповнено спеціальним пунктом 9, який передбачає, таку підставу для нікчемності як "здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства". Спрямованість цих законодавчих змін на віднесення до категорії нікчемних, так званих, "договорів дроблення" підтверджується Пояснювальною запискою до проекту закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» (реєстраційний № 2045а від 08 червня 2015 року), який був внесений Кабінетом Міністрів України. У цій Пояснювальній записці зазначено, що проект закону спрямований на, зокрема, розширення переліку підстав, за яких Фонд не відшкодовує кошти за вкладами, які мають ознаки "дроблення". Крім того, саме рішення Верховного Ради України про прийняття Закону № 629 було спрямоване на віднесення до категорії нікчемних, так званих, "договорів дроблення" і це підтверджується стенограмою засідання парламенту від 16 липня 2015 року.

Фактично під «дробленням» розуміється переказ депозитних коштів із одного рахунку, сума на якому перевищує гарантовану для відшкодування, на інші депозитні рахунки, як правило, новоутворені, в частинах, які підпадають під виплату Фондом гарантування вкладів.

Разом з тим, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що спірні правовідносини виникли до внесення пункту 9 до частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI. З огляду на що, застосування відповідачами посилань на наявність факту «дроблення вкладу» з боку позивача є безпідставним.

Більш того, спірний правочин було укладено між позивачем та банком навіть ще до віднесення ПАТ «КБ «УФС» до категорії проблемних відповідно до Постанови Правління НБУ від 15 липня 2014 року № 410/БТ.

При цьому колегією суддів не беруться до уваги посилання відповідачів на дію у вказаний період рішення Управління Національного банку України в Донецькій області 31 березня 2014 року № 10БТ "Про застосування до ПАТ «КБ «УФС» заходу впливу у вигляді обмеження та зупинення здійснення окремих видів здійснюваних операцій", згідно з пунктом 2 якого, до Банку застосовані заходи впливу щодо обмеження залучення вкладів (депозитів) від фізичних і юридичних осіб, здійснення інших активних операцій, у тому числі з іншими фінансовими інструментами, залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення, тощо, оскільки відповідачами не доведено під час судового розгляду наявність цього акту та обізнаність про нього позивача та працівників банку.

Слід зазначити, що відповідно до наданої квитанції від 09 липня 2014 року №ТR.59434.483.298 зарахування коштів на вкладний депозитний рахунок позивача НОМЕР_1 відбулось шляхом внесення готівки через касу банку, і це відповідає приписам пункту 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та пункту 2.3.1 договору банківського вкладу від 09 липня 2014 року № 45128. Доказів іншого відповідачами не надано.

Посилання заявників касаційної скарги на довідку, яка ніби-то підтверджує, що протягом операційного дня власники грошового вкладу із значною сумою подрібнювали (розбивали) свій вклад на суми до 200000 грн. та відповідні подрібнені частки були внесені на рахунки інших фізичних осіб, в тому числі і позивача, суд касаційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вказана довідка про рух коштів (а.с.43) не є первинним банківським документом, який би підтверджував вказані обставини, отже ці твердження фактично носять характер припущень з боку відповідача-2 стосовно того, що саме кошти власника великого рахунку були залучені на депозит позивачем з метою збільшення відшкодування витрат з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Жодних доказів того, що при укладенні типового договору банківського вкладу позивач отримала певні переваги порівняно з іншими клієнтами банку відповідачами надано не було.

На цій підставі колегія суддів відхиляє доводи скаржників про те, що договір банківського вкладу (депозиту) від 09 липня 2014 року № 45128, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «УФС», має ознаки нікчемності, як такий, що надавав позивачу певні переваги з іншими клієнтами банку.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ «КБ «УФС» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому ОСОБА_2 підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI. При цьому відповідачем-2 не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «КБ «УФС», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону №4452-VI.

Отже, позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов'язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» з ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду.

Вказана правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що Фонд або його уповноважена особа, за загальним правилом, не може посилатися на неправомірні або оспорюванні дій працівників банку під час оформлення договірних відносин з клієнтами та виконання такими працівниками умов цих договорів для обґрунтування наявності підстав для застосування положень частини третьої статті 38 Закону 4452-VI.

Такі неправомірні або оспорюванні дії повинні доводитися в порядку, зокрема, кримінального провадження, рішення в якому відповідно до статті 78 КАС України є обов'язковими для адміністративних судів.

З приводу посилань заявників касаційної скарги на те, що чинне законодавство не передбачає внесення змін до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, він складається лише один раз і вже затверджений Уповноваженою особою, колегія суддів вважає останні необґрунтованими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, адже пунктом 6 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14, передбачено можливість подання Уповноваженою особою додаткової інформації про вкладників, зокрема стосовно збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, тобто відповідний правовий механізм поновлення порушених прав позивача належним чином регламентовано.

Правова оцінка доводам відповідача-1 щодо не дослідження судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень оригіналів договору банківського вкладу та квитанцій на підтвердження факту залучення коштів на вкладний (депозитний) рахунок, а прийняття судами рішень на підставі копій вказаних документів, судом касаційної інстанції у відповідності до приписів частини першої статті 341 КАС України та частини сьомої статті 344 КАС України не надається з урахуванням того, що касаційні скарги не містять доводів про порушення норм процесуального права під час дослідження судами доказів у справі, зокрема в частині належності та допустимості останніх. При цьому сторонами ні у суді першої, ні апеляційної інстанції не оскаржувався факт наявності таких документів.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. у частині визнання нікчемними правочинами договору банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45128, укладеного 09 липня 2014 року із ОСОБА_2

Згідно із частинами 1, 2, 10 статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ «КБ «УФС» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, № 910/24198/16 від 16 травня 2018 року та № 819/353/16 від 04 липня 2018 року.

Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа згаданого наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним правочину за договором банківського вкладу (депозиту), укладеного між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_2, відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Вказана правова позиція була викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/8351/16-а.

Отже, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. у частині визнання нікчемними правочинами договору банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45128, укладеного 09 липня 2014 року із ОСОБА_2 слід скасувати та закрити провадження в цій частині.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтею 238 КАС України, а саме якщо справу не належить розглядами за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду від 24 липня 2015 року у справі №826/3247/15 було зупинено виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року.

Відповідно до частини третьої статті 375 КАС України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне поновити виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року №826/3247/15 у залишеній без змін частині.

Керуючись ст.ст. 341, 344, 349, 350, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі №826/3247/15 скасувати в частині визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію та на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича у частині визнання нікчемними правочинами договору банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45128, укладеного 09 липня 2014 року із ОСОБА_2, та операцій із внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, а провадження в цій частині закрити.

В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі №826/3247/15 - залишити без змін та поновити її виконання у вказаній частині.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2018 року.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

В.М. Кравчук ,

Судді Верховного Суду