Справа № 813/2066/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2446/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р.В., Попка Я. С.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року в справі № 813/2066/18 (головуючий суддя - Крутько О. В., м. Львів, повний текст судового рішення складено 20 вересня 2018 року) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2018 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 20 червня 2017 року № 99, зобов'язання Головного управління ДФС у Львівській області відновити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01 липня 2017 року, про що внести відповідний запис до Реєстру платників єдиного податку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Львівській області № 99 про виключення з реєстру платника єдиного податку ОСОБА_1 від 20 червня 2017 року. Зобов'язано Головне управління ДФС у Львівській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01 липня 2017 року, про що внести запис до Реєстру платників єдиного податку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем - Головним управлінням ДФС у Львівській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що у позивача існував податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а саме станом на 01 січня, 01 лютого, 01 березня, 01 квітня, 01 травня, 01 червня 2017 року, тому дії податкового органу були правомірними та в межах чинного законодавства.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Львівської міської ради 03 грудня 2012 року та 30 червня 2017 року перебувала на податковому обліку в Залізничній ОДПІ (Франківське відділення) як платник єдиного податку третьої групи за ставкою 5 відсотків.

05 лютого 2018 року ГУ ДФС у Львівській області надіслало ОСОБА_1 рішення від 20 червня 2017 року № 99 про виключення її з реєстру платника єдиного податку у зв'язку з існуванням у неї податкового боргу на перше число протягом двох послідовних кварталів, в рішенні зазначено, що станом на 01 червня 2017 року податкова заборгованість ОСОБА_1 становить 8885,90 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідачів вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до статті 292 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування єдиним податком є дохід.

Відповідно до пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Відповідно до пункту 33.1 статті 33 Податкового кодексу України податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Відповідно до пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Відповідно до пункту 296.3 статті 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Відповідно до пункту 296.7 статті 296 Податкового кодексу України податкова декларація складається наростаючим підсумком.

Відповідно до пункту 46.3 статті 46 Податкового кодексу України якщо згідно з правилами, визначеними цим Кодексом, податкова звітність з окремого податку складається наростаючим підсумком, податкова декларація за результатами останнього податкового періоду року прирівнюється до річної податкової декларації. У такому разі річна податкова декларація не подається.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відтак, фізична особа-підприємець, яка є платником єдиного податку за ставкою 5 відсотків, вважається такою, що виконала свій податковий обов'язок, якщо сплатила в бюджет податкові зобов'язання по єдиному податку, суму яких вона самостійно визначила виходячи з отриманого доходу, та які задекларувала в податкових деклараціях.

Відповідно до п.46.3 ст.46 ПК України якщо згідно з правилами, визначеними цим Кодексом, податкова звітність з окремого податку складається наростаючим підсумком, податкова декларація за результатами останнього податкового періоду року прирівнюється до річної податкової декларації. У такому разі річна податкова декларація не подається.

Встановлено, що позивач подала в податковий орган звітні Податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1-й квартал 2016 року, за 1-е півріччя 2016 року, за 9-ть місяців 2016 року, за 2016 рік, за 1-й квартал 2017 року, за 1-е півріччя 2017 року, в яких в рядку 05 розділу IV та в рядку 08 розділу V нею було задекларовано загальну суму доходу за звітні (податкові) періоди наростаючим підсумком з початку календарного року, а в рядку 12 розділу V задекларовано нараховану суму єдиного податку за ставкою 5 % виходячи з отриманого за відповідні податкові (звітні) періоди доходу, тобто декларувалась сума єдиного податку наростаючим підсумком з початку року.

Таку саму суму єдиного податку, яка була вказана в рядку 12 розділу V податкових декларацій і яка визначалась наростаючим підсумком з початку календарного року, позивач вказала і в рядку 14 "Сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду" (рядок 12-рядок13) розділу V податкових декларацій.

При цьому, рядок 13 розділу V податкових декларацій, в якому вказується сума нарахованого за попередні звітні (податкові) періоди єдиного податку, позивач не заповнювала, і суму єдиного податку нарахованого за попередні звітні (податкові) періоди при заповненні рядка 14 розділу V не враховувала.

Тим самим, позивач завищувала суму єдиного податку, який підлягав нарахуванню та сплаті в бюджет за кожний квартал окремо, тобто за 1-й квартал 2016 року, за 2-й квартал 2016 року, 3-й квартал 2016 року, за 4-й квартал 2016 року, за 1-й квартал 2017 року, за 2-й квартал 2017 року і який відображався в рядка 14 розділу V податкових декларацій, на суму єдиного податку, який був вже нарахований в попередніх звітних (податкових) періодах і який підлягав відображенню в рядку 13 розділу V податкових декларацій.

Платіжними дорученнями від 22.04.2016 р. №22 на суму 3046,71 грн, від 12.07.2016 р. №44 на суму 4164,56 грн, від 02.08.2016 р. №50 на суму 1665,82 грн, від 04.10.2016 р. №65 на суму 3870,95 грн, від 20.01.2017 р. №5 на суму 4890,00 грн позивач перерахувала в бюджет єдиний податок за 2016 рік на загальну суму 17638,04 грн., а платіжними дорученнями від 07.04.2017 р. №23 на суму 4746,29 грн, від 14.07.2017 р. №40 на суму 5316,04 грн позивач перерахувала в бюджет єдиний податок за 1-е півріччя 2017 року на загальну суму 10062,33 грн.

При цьому, сума єдиного податку, яка була перерахована в дохід бюджету платіжними дорученнями, визначалась вірно виходячи з доходу, отриманого за кожний квартал окремо, тобто за 1-й квартал 2016 року, за 2-й квартал 2016 року, 3-й квартал 2016 року, 4-й квартал 2016 року, за 1-й квартал 2017 року, 2-й квартал 2017 року. Невірне заповнення рядка 13 та рядка 14 розділу V податкових декларацій призвело до завищення суми податкових зобов'язань з єдиного податку, яка підлягала сплаті в бюджет, в Податкових деклараціях за 1-е півріччя та за 9-ть місяців 2016 року, за 1-е півріччя 2017 року.

Проте, за 2016 рік позивач вірно визначила податкові зобов'язання по єдиному податку і в Податковій декларації за 2016 рік, яка є одночасно річною податковою декларацією, задекларувала єдиний податок в розмірі 17638,04 грн., виходячи з отриманого нею доходу за рік в розмірі 352021,65 грн. Податкові зобов'язання в сумі 17638,04 грн. були своєчасно і повністю перераховані в бюджет.

Аналіз податкових декларацій, які були подані позивачем до податкового органу, свідчить про те, що причина невірного їх заповнення пов'язана з включенням в рядок 14 розділу V податкових декларацій сум єдиного податку, обрахованих виходячи з доходу за податкові (звітні) періоди наростаючим підсумком з початку календарного року, без вирахування сум єдиного податку, обрахованого з отриманого доходу за попередні податкові (звітні) періоди наростаючим підсумком з початку календарного року.

Колегія судді звертає увагу на те, що невірне заповнення податкових декларацій за 1-е півріччя 2016 року, за 9-ть місяців 2016 року, за 1-е півріччя 2017 року не призвело до заниження податкових зобов'язань позивача по єдиному податку, які вона зобов'язана була сплатити в бюджет виходячи з розміру фактично отриманого за відповідні періоди доходу.

Також, невірне заповнення податкових декларацій не призвело до заниження податкових зобов'язань позивача по єдиному податку за звітний 2016 рік, розмір яких визначався виходячи з фактично отриманого за рік доходу.

Таким чином, суд вважає, що позивач виконала свій податковий обов'язок щодо нарахування і сплати в бюджет єдиного податку, обрахованого виходячи з фактично отриманого нею доходу, а при заповненні рядка 14 розділу V Податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1-е півріччя 2016 року, за 9-ть місяців 2016 року, за 1-е півріччя 2017 року позивач допустила арифметичну помилку.

Відповідно до абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно до п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Встановлено, що підставою для прийняття рішення №99 стало існування податкового боргу станом на перше число січня, лютого, березня, квітня, травня, червня 2017 року, тобто виникнення податкового боргу у позивача пов'язано з несплатою єдиного податку за 2016 рік.

Разом з тим, оскільки встановлено, що допущена при заповненні податкових декларацій за податкові (звітні) періоди 2016 року арифметична помилка не призвела до заниження податкових зобов'язань позивача, а вірно визначена в податковій декларації за 2016 рік, яка є річною податковою декларацією, сума єдиного податку за весь 2016 рік своєчасно і повністю перерахована в бюджет, то суд вважає, що у позивача був відсутній податковий борг станом на перше число січня, лютого, березня, квітня, травня, червня 2017 року, а тому, у відповідача були відсутні законодавчі підстави для прийняття рішення від 20 червня 2017 року № 99 про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку.

При цьому суд звертає увагу, що на існування у позивача податкового боргу не вплинуло декларування податкових зобов'язань за 1-й квартал 2017 року та за 1-е півріччя 2017 року, оскільки за 1-й квартал 2017 року позивач вірно визначила та правильно задекларувала податкові зобов'язання, які підлягали сплаті в бюджет, та своєчасно і повністю їх сплатила, а дата подання податкової декларації за 1-е півріччя 2017 року та термін сплати єдиного податку станом на дату прийняття рішення не настали.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 20 червня 2017 року № 99 є незаконним та таким, що прийняте не в порядку та не у спосіб, визначений Конституцією та законами України, є необґрунтованим, не відповідає вимогам ч. 2. ст. 2 КАС України та вірно скасоване судом першої інстанції.

З огляду на скасування рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 20 червня 2017 року № 99, судом першої інстанції правомірно зобов'язано Головне управління ДФС у Львівській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01 липня 2017 року, про що внести запис до Реєстру платників єдиного податку.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року в справі № 813/2066/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 13 грудня 2018 року.