Справа № 826/11915/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України, судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_10, за участю третіх осіб - Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними, стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Уряду України - Кабінету Міністрів України в особі Міністерства закордонних справ України; Уряду України - Кабінету Міністрів України в особі Міністерства юстиції України, судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_10, заявивши вимоги про:

1) визнання дій Уряду України- Кабінету Міністрів України, як члена Уряду Міністерства закордонних справ України, в особі тимчасово виконуючого обов'язки консула у Великобританії, радника з консульських питань Коваленка Володимира Миколайовича з питань посвідчення пакету довіреностей за № 570/4-1488 та №570/4-1489 від 30 вересня 2014 року від імені безвісно відсутньої особи на території України ОСОБА_7 за рішенням суду при провадженні справи №344/10626/15-ц із постановленням рішень на підставі яких порушується прало позивача у спосіб застосування дискримінації, яка перетнула мінімальний рівень жорстокості щодо позивача та вилилась у владно- управлінські, владно- судові рішення та процесуальні катування позивача - протиправними.

2) визнання дій Уряду України - Кабінету міністрів України, як члена Уряду Міністерства юстиції України, в особі заступника Міністра юстиції з питань державної реєстрації Мороз Павла Олександровича, згідно запиту на інформацію від 10 лютого 2017 року про недійсність, нечинність (фальшивість) пакету довіреностей № 570/4-1488 та №570/4-1489 від 30 вересня 2014 року на території України, згідно копій скорочених витягів з Єдиного реєстру довіреностей Івано-Франківської філії ДП «Національні Інформаційні Системи» Міністерства юстиції України:

- за скороченим витягом від 19 червня 2015 року №29108648 з Єдиного реєстру довіреностей на території України не надано законну відповідь на запит заявника - позивача до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за довіреністю №570/4-1488 від 30.09.2014 року - За вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі довіреностей інформація відсутня (реєстратор та тримач реєстру - Уряд України в особі Міністерства юстиції України);

- за скороченим витягом від 13 липня 2016 року №31671555 з Єдиного реєстру довіреностей на території України не надано законну відповідь на запит заявника - позивача до ДП «Національні Інформаційні Системи» Міністерства юстиції України за довіреністю №570/4-1489 від 30.09.2014 - За вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі довіреностей інформація відсутня (реєстратор та тримач реєстру - Уряд України в особі Міністерства юстиції України) при провадженні справи №344/10626/15-ц із постановленням рішень на підставі яких порушується право позивача у спосіб застосування дискримінації, яка перетнула мінімальний рівень жорстокості щодо позивача та вилилась у владно-управлінські, владно- судові рішення та процесуальні катування позивача - протиправними;

3) визнати дії Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області при провадженні справи №344/10626/15-ц за процесуальними катуваннями позивача в строках з 20 січня 2016 року по 27 квітня 2017 року за прямими дискримінаційними ознаками на підставі яких порушується право позивача у спосіб застосування дискримінації, яка перетнула мінімальний рівень жорстокості щодо позивача та вилилась у владно-управлінські, владно- судові рішення га процесуальні катування позивача, а саме:

- відповідач, як сторона в судовому процесі, безвісно відсутня особа на території України з 01 січня 2002 року за рішенням суду, яке в законній силі;

- згідно пункту 6 частини 1 статті 248 цивільного кодексу України безвісно відсутня особа прирівнюється до померлої особи;

- суд першої інстанції залишив дійсними фальшиві докази в матеріалах справи , які були заявлені в суді в строках з 30 вересня 2014 року, які долучалися до участі повіреного ОСОБА_9 по недійсній (фальшивій) довіреності №570/4- 1488 від ЗО вересня 2014 року від довірителя- відповідача ОСОБА_7, яка безвісно відсутня особа на території України з 01 січня 2002 року за рішенням суду, яке в законній силі;

- процесуальні документи, як фальшиві недопустимі докази до суду всіх інстанцій долучалися до матеріалів справи повіреним за недійсною (фальшивою) довіреністю №570/4-1488 від 30 вересня 2014 року - протиправними;

4) стягнути з Уряду України - Кабінету міністрів України, як члена Уряду Міністерства закордонних справ України на користь ОСОБА_4, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) матеріальну, майнову та моральну шкоду, як справедливу сатисфакцію в розмірі 1 561 240 (один мільйон п'ятсот шістдесят одна тисяча двісті сорок ) гривень (курс НБУ станом на 28 липня 2018 року 31. 2248 гривень за 1 євро) з питань посвідчення пакету довіреностей недійсних (фальшивих) за № 570/4-1488 та №570/4-1489 від 30 вересня 2014 року від імені безвісно відсутньої особи на території України ОСОБА_7 за рішенням суду при провадженні справи №344/5283/14-ц із постановленням рішень на підставі яких порушується право позивача у спосіб застосування дискримінації, яка перетнула мінімальний рівень жорстокості щодо позивача та вилилась у владно-управлінські, владно- судові рішення та процесуальні катування позивача;

5) стягнути з Уряду України - Кабінету міністрів України, як члена Уряду Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_4, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) матеріальну, майнову та моральну шкоду, як справедливу сатисфакцію в розмірі 1 561 240 (один мільйон п'ятсот шістдесят одна тисяча двісті сорок) гривень (курс НБУ станом на 28 липня 2018 року 31, 2248) гривень за не надану законну інформацію на запити про недійсність, нечинність (фальшивість) пакету довіреностей № 570/4-1488 та №570/4-1489 під 30 вересня 2014 року на території України, згідно копій скорочених витягів з Єдиного реєстру довіреностей Івано-Франківської філії ДП «Національні Інформаційні Системи» Міністерства юстиції України, як тримача реєстру - Уряд України в особі Міністерства юстиції України при провадженні справи №344/10626/15-ц із постановленням рішень на підставі яких порушується право позивача у спосіб застосування дискримінації, яка перетнула мінімальний рівень жорстокості щодо позивача та вилилась у владно-управлінські, владно-судові рішення та процесуальні катування позивача;

6) стягнути з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області на користь ОСОБА_4, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) матеріальну, майнову та моральну шкоду, як справедливу сатисфакцію в розмірі 3 122 480 (три мільйони сто двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят) гривень (курс НБУ станом на 28 липня 2018 року 31.2248 гривень за 1 євро) при провадженні справи №344/10626/15-ц за процесуальними катування позивача в строках з 20 січня 2016 року по 27 квітня 2017 року за прямими дискримінаційними ознаками в судових засіданнях та нарадчій кімнаті із постановленням рішення на підставі якого порушується право позивача у спосіб застосування дискримінації, яка перетнула мінімальний рівень жорстокості щодо позивача та вилилась у владно-управлінські, владно-судові рішення та процесуальні катування позивача;

7) стягнути з судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, як головуючої судді Вищого суду першої інстанції ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) матеріальну, майнову та моральну шкоду, як справедливу сатисфакцію в розмірі 3 122 480 (три мільйони сто двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят) гривень (курс НБУ станом на 28 липня 2018 року 31.2248 гривень за 1 євро) при провадженні справи №344/10626/15-ц за процесуальними катування позивача в строках з 20 січня 2016 року по 27 квітня 2017 року за прямими дискримінаційними ознаками в судових засіданнях та нарадчій кімнаті із постановленням рішення на підставі якого порушується право позивача у спосіб застосування дискримінації, яка перетнула мінімальний рівень жорстокості щодо позивача та вилилась у владно-управлінські, владно-судові рішення та процесуальні катування позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року позовну заяву повернуто.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для повернення позову були відсутні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої-другої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частинами п'ятою-дев'ятою статті 160 КАС встановлені вимоги до змісту позовної заяви, а статтею 161 КАС перелік та вимоги документів, що додаються до неї.

Так, відповідно до пунктів 2, 4, частини п'ятої статті 160 КАС в позовній заяві зазначаються: 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до пунктів 7, 9 частини першої статті 4 КАС суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Як вірно вказано судом першої інстанції, зі змісту позовної заяви вбачається, що в якості відповідача зазначено Уряд України - Кабінет Міністрів України в особі Міністерства закордонних справ України та Уряд України - Кабінету Міністрів України в особі Міністерства юстиції України, проте у прохальній частині позову містяться вимоги до відповідних посадових/службових осіб, а саме до тимчасово виконуючого обов'язки консула у Великобританії, радника з консульських питань Коваленка Володимира Миколайовича та заступника Міністра юстиції з питань державної реєстрації Мороз Павла Олександровича.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були наявні підстави для залишення висновку про невідповідність позовної заяви вимогам статті пунктів 2, 4, частини п'ятої статті 160 КАС.

Згідно частини третьої статті 161 КАС до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору з підстав незадовільного майнового стану та долучено довідки податкової та пенсійного фонду.

З огляду на це, колегія суддів вважає передчасним посилання суду на неподання позивачем документа про сплату судового збору, оскільки залишаючи позов без руху, суд першої інстанції не надав оцінку клопотанню позивача про звільнення від сплати судового збору, заявлене у позовній заяві. Однак, вказані обставини не вплинули на правильність висновку суду про інші недоліки позову, окрім того, відповідному клопотанню було надано оцінку в оскаржуваній ухвалі.

Частиною другою статті 169 КАС передбачено, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

В порушення наведеної норми, суд першої інстанції в ухвалі про залишення позову без руху не зазначив точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

Відповідно до частин першої-другої статті 169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були наявні підстави для залишення висновку про невідповідність позовної заяви вимогам статті 160 КАС і, як наслідок, до залишення позову без руху згідно статті 169 КАС.

На виконання частини другої статті 169 КАС судом був вказаний спосіб усунення недоліків позову: надати суду належним чином оформлений документ на підтвердження оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі; надати уточнену позовну заяву із зазначенням у ній в якості відповідача, у тому числі у прохальній частині, осіб, до яких позивач звертається з позовними вимогами: відповідний орган державної влади або посадову особу останнього з його персоніфікацією та зміст позовних вимог до кожного з них із зазначенням, які саме дії відповідачів є протиправними.

На виконання наведеної ухвали, позивачем 29.08.2018 було подано заяву, у якій позивач привів позовні вимоги у відповідність із вказаними ним у позові відповідачами (особи, до яких звернені вимоги позивача відповідали вказаним у позові відповідачам, позивачем викладений зміст позовних вимог до кожного з відповідачів із зазначення які саме дії оскаржуються), тобто недоліки позову у цій частині були усунуті.

Також позивачем у цій заяві було повторно заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

За приписами частини першої статті 133 КАС суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що стаття 133 КАС регулює питання звільнення, відстрочення, розстрочення та зменшення розміру всіх належних до оплати видів судових витрат. Питання ж звільнення, відстрочення, розстрочення та зменшення розміру судового збору регулюється спеціальними нормами Закону України «Про судовий збір», до яких, зокрема, і відсилає частина друга статті 132 КАС.

Таким чином, загальні норми статті 133 КАС не підлягають застосуванню при вирішенні питання звільнення, відстрочення, розстрочення та зменшення розміру судового збору, позаяк зазначене питання регулюються спеціальними нормами статті 8 Закону України «Про судовий збір», що дозволяють звільняти, відстрочувати, розстрочувати та/або зменшувати розмір судового збору виключно у встановлених випадках.

Одним із таких випадків є перевищення розміру судового збору п'яти відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.

Як вбачається з долученої до позовної заяви довідки податкового органу від 11.01.2018 №2/10/09-15-08-01-009 дохід позивача у 2017 році склав 500 грн. При цьому, згідно довідки пенсійного органу від 08.05.2018 №1918, яка також була долучена до позовної заяви, у період з січня по квітень 2018 року позивач отримав пенсію у загальному розмірі 5270,55 грн.

Таким чином, помилковим є посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би доводив зазначений ним майновий стан та неможливість сплати судового збору під час подачі позову.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи, що позивачем були заявлені три вимоги немайнового характеру та вимоги майнового характеру про стягнення у загальному розмірі 9 367 440 грн, то судовий збір, що підлягає сплаті за подання позову, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за 2017 рік, а тому у відповідності до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та враховуючи розмір отримуваної позивачем пенсії у 2018 році, були наявні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення позовної заяви.

Разом із цим, посилання в апеляційній скарзі на те, що направивши поштою оскаржувану ухвалу суд порушив таємницю листування, право на особисте життя позивача, та те, що оскаржувана ухвала є дискримінаційною, є лише суб'єктивним уявленням позивача, яке жодним чином не узгоджується з дійсними обставинами справи.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про повернення позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

За змістом частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів додатково наголошує, що наслідком скасування ухвали про повернення позовної заяви є направлення справи на продовження розгляду. Суд апеляційної інстанції у такому випадку не вправі вирішувати спір по суті, а тому відповідні вимоги апеляційної скарги не можуть бути задоволені.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 320, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 17.12.2018.