Справа № 360/3634/18
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3634/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд:

- зобов'язати відповідача відновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.05.2018;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 01.04.2017 по 31.03.2018;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах стягнення суми за один місяць (а.с.3-6).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку Рубіжанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримує пенсію за віком. З 01.05.2018 відповідач припинив виплату пенсії на підставі інформації отриманої від Мінфіну щодо зупинення або припинення виплат відповідним реципієнтам, які більше 60 днів перебували на непідконтрольній українській владі території і вважаються такими, що повернулися до покинутого місця проживання відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII. Згідно відповіді Управління соціального захисту населення Кремінної районної державної адміністрації від 14.09.2018 р. №3808 рішення про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 не приймалось, а відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 29.01.2018 встановлено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1. За таких обставин, як зазначає позивач, відповідач з 01.05.2018 року припинив виплату йому пенсії з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим такі дії є протиправними, оскільки вони порушують право позивача на пенсійне забезпечення. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 06.12.2018 за вхідним реєстраційним номером 37588/2018 надав відзив на позовну заяву від 05.12.2018 №19459/08 (а.с.33-41), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам 13.03.2018 прийняла рішенням № 83 про призначення соціальних виплат позивачу. З огляду на прийняте 13.03.2018 комісією рішення № 83 про призначення соціальних виплат позивачу відповідач з дотриманням п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 розпорядженням від 21.03.2018 № 833 поновив пенсію за віком з 01.03.2016 в розмірі 2646 грн. 87 коп. У березні 2018 року відповідач нарахував позивачу на основну відомість квітня 2018 року пенсію за період 01.03.2016 по 31.01.2017 у розмірі 37755,87 грн. та за квітень 2018 року в розмірі 5993,87 грн. на поточний рахунок, який відкрито позивачем у ПАТ «Державний ощадний банк України». Відповідач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. З урахуванням зазначеного вище соціальні виплати припиняються у разі отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат (п. 12 Порядку № 136). Отже, зазначена вище інформація, що надійшла від Мінфіну України 23.05.2018, є іншим випадком у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058. На підставі цієї інформації відповідачем прийнято розпорядження від 23.05.2018 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018. Станом на 07.11.2018 та на день надання відзиву позивач із заявою про поновлення виплати пенсії з 01.04.2017 по 31.03.2018 та з 01.05.2018 згідно з Порядком та Порядком № 22-1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області не звертався. Таким чином відповідач не мав правових підстав вирішувати питання про поновлення чи відмові у поновленні виплати пенсії позивачу. Пенсію позивачу виплачено з 01.03.2016 по 31.03.2017, з 01.04.2018 по 30.04.2018 та не нараховувалась відповідачем з моменту припинення - з 01.05.2018. Сума соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, а саме з 01.03.2017 по 31.03.2018, буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який наразі ще не прийнято. На підставі викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 29.10.2002 року Ровеньківським МВ УМВС України у Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.6-7,8).

Відповідно до інформації зазначеної у посвідченні Серії НОМЕР_3 від 14.08.2012 позивач є пенсіонером за віком (а.с.9).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 06.12.2016 НОМЕР_4 ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_3 (а.с.10).

На виконання ухвали суду від 15.11.2018 Управління праці та соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації надало інформацію, в якій зазначило, що рішення про скасування дії довідки не приймалось (а.с.26).

Розпорядженням відповідача від 21.02.2018 №833 ОСОБА_1 взято на облік до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області як пенсіонера за віком з 01.03.2016 (а.с.61).

В матеріалах справи наявна заява позивача до відповідача, в якій просив належні суми виплати перераховувати на поточний рахунок, відкритий в «Ощадбанк» (а.с.68).

Розпорядженням Кремінського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 23.05.2018 на підставі пп.5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням спеціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, по яких надано інформацію згідно інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний контроль, про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів вирішено призупинити виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.05.2018 (а.с.67).

Рішенням відповідача від 23.05.2018 на підставі інформації, що надійшла від Мінфіну України 23.05.2018 та у відповідності до п.5 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пп.3 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням спеціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування та п.12 Порядку №136 Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів на загальнообов'язкового державного соціального страхування вирішено припинити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 (а.с.69-70).

Розпорядженням Кремінського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 23.05.2018 на підставі пп.5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням спеціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб по яких надано інформацію згідно інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний контроль, про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів від 23.05.2018 року вирішено призупинити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 (а.с.71).

З наданої відповідачем довідки від 05.12.2018 вбачається, що за період з 01.03.2017 по березень 2018 року позивачу не сплачено борг з виплати пенсії (а.с.90).

При цьому у відзиві на позову заяву відповідач вказує, що за квітень 2018 року позивач отримав виплату пенсії у розмірі 5993,87 грн. Вказані обставини також підтверджуються довідкою від 05.12.2018 (а.с.38,90).

З вищевказаної довідки також вбачається сума 37755,87 грн. яку, як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, відповідачем сплачено за період з 01.03.2016 по 31.01.2017.

Таким чином з матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивач не отримав пенсію за період 01.03.2017 по 31.03.2018 та з 01.05.2018 позивачу взагалі припинено виплату пенсії.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Згідно з наявного у матеріалах справи розпорядження Кремінського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 23.05.2018 на підставі пп.5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням спеціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб по яких надано інформацію згідно інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний контроль, про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів від 23.05.2018 року вирішено призупинити виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.05.2018 (а.с.67).

Також рішенням відповідача від 23.05.2018 на підставі інформації, що надійшла від Мінфіну України 23.05.2018 та у відповідності до п.5 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пп.3 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням спеціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування та п.12 Порядку №136 Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів на загальнообов'язкового державного соціального страхування вирішено припинити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 (а.с.69-70).

Крім того, розпорядженням Кремінського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 23.05.2018 на підставі пп.5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням спеціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб по яких надано інформацію згідно інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний контроль, про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів від 23.05.2018 року вирішено призупинити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 (а.с.71).

Водночас Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як зазначено у розпорядженнях відповідача та у рішенні відповідача про припинення пенсії.

Лише одне посилання відповідача на п.5 ч.1 ст.49 Закону України №1058 не свідчить про правильність прийняття вказаного рішення.

Тобто припинення виплати пенсії позивачу відбулося безпідставно та не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV.

Аргументи відповідача, що він зобов'язаний у своїй діяльності керуватися постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, встановленим цими постановами порядком продовження та поновлення виплат, суд вважає безпідставними та відхиляє, з огляду на таке.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас суд зазначає, що відсутність особи на підконтрольній території понад 60 днів не є умовою передбаченою п.5 ч.1 ст.49 Закону України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (п. 33 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналізуючи вказані вище норми права та оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті рішення від 23.03.2018 та розпоряджень від 23.05.2018 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при розгляді типової справи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд вважає за необхідне застосувати ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним зазначене рішення та розпорядження, оскільки саме рішення та розпорядження створює відповідні правові наслідки.

Ефективним захистом порушених прав позивача є відновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 починаючи саме з 01.05.2018.

Крім того, позивачу не виплачено пенсію за період з 01.03.2017 по 31.03.2018.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виплату йому пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи те, що виплату пенсії позивачу припинено з 01.05.2018, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії за період з 01.03.2017 по 31.03.2018, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим також порушив права позивача.

Доводи відповідача про те, що виплата заборгованості позивачу буде здійснена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365», є неприйнятними, виходячи з наступного.

Так, суд ще раз акцентує увагу на тому, що за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд наголошує на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених права ОСОБА_1 вважає за необхідне зобов'язати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.03.2017 по 31.03.2018 без відтермінування на невизначений час.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд вважає таку позицію необґрунтованою з огляду на наступне.

Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення, своїх прав, свобод чи інтересів. Суд вважає, що строки звернення позивачем не пропущені, оскільки жодних належних та допустимих доказів про направлення та отримання позивачем розпоряджень від 23.05.2018 та рішення від 23.05.2018 про припинення йому виплати пенсії з 01 травня 2018 року відповідачем суду не надано. Тільки після отримання відповіді відповідача від 18.09.2018 за №15209/02.2 (а.с.11-12) на адвокатський запит, позивачу стало відомо про існування розпорядження про призупинення виплати пенсії з 01.05.2018.

Адміністративний позов позивач здав на пошту 08.11.2018 (а.с.17).

Враховуючи викладене, строк звернення позивача до суду не пропущений.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Оскільки ухвалою суду від 15.11.2018 позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кремінського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 23.05.2018 про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 23 травня 2018 року.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кремінського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 23.05.2018 про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 23.05.2018 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року.

Зобов'язати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (93009, Луганська область, м.Рубіжне, вул.Студентська, буд.35А, ) відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 94700, АДРЕСА_2) призначеної пенсії з 01 травня 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.03.2017 по 31.03.2018.

Зобов'язати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (93009, Луганська область, м.Рубіжне, вул.Студентська, буд.35А, ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 94700, АДРЕСА_2) борг з виплати пенсії за період з 01.03.2017 по 31.03.2018.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова