Справа № 280/4653/18
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 грудня 2018 року Справа № 280/4653/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Сацького Р.В., за участі секретаря судового засідання Серебрянникової О.А., розглянувши у письмовому провадженні окрему категорію термінових адміністративних справ за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2, адреса для листування: 69001, АДРЕСА_1, код ДРФО НОМЕР_1

до відповідача 1 - Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69068, м. Запоріжжя, вул. Брюлова, буд. 5),

до відповідача 2 - Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд.6, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 та відповідача 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» (юридична адрес: 03680, м. Київ, вул. Фізкультурна, буд. 28-Д, )

про визнання протиправною та скасування постанови від 22.11.2016, -

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач 1), Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» (далі по тексту - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову, від 22.11.2016 про відкриття виконавчого провадження, прийняту відповідачем 1 при примусовому виконанні виконавчого листа №0827/2-1226/2011, виданого 12.03.2013 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у сумі 2877785,10 грн.;

- визнати протиправними та скасувати дії відповідача 2, спрямовані на виконання постанови відповідача 1 від 22.11.2016 при примусовому виконанні виконавчого листа №0827/2-1226/2011, виданого 12.03.2013 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у сумі 2877785,10 грн. з виконання постанови №39147022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 287778,51 грн.

Ухвалою суду від 06.11.2018 позовну заяву залишено без руху.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем 1 прийнято постанову про відкриття провадження для стягнення виконавчого збору з суттєвими порушеннями норм чинного законодавства, зокрема: пропущено строк пред'явлення виконавчого документа для виконання на підставі якого винесено оскаржувану постану та допущено інші порушення вимог діючого законодавства. Крім того, відповідач 2, своїми діями продовжує виконувати постану відповідача 1, чим грубо порушує права позивача. Позивач просив суд задовольнити позов.

В межах встановленого строку позивачем виконані вимоги ухвали суду від 06.11.2018, в результаті чого позовна заява приведена у відповідність вимогам, встановленим статтями 160, 161 та 172 КАС України.

Ухвалою від 04.12.2018 було відкрите спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.12.2018 о 09 год. 00 хв.

У встановлений судом строк відповідач 1 відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

12.12.2018 від відповідача 2 був наданий відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, просить суд у задоволенні відмовити.

Станом на 12.12.2018 третя особа не скористалася своїм правом для надання пояснень.

12.12.2018 від представника позивача через канцелярію суду (вх. №40735) подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 12.12.2018 представник відповідача 1, відповідача 2, третьої особи не прибули. Про причину неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду учасників справи було повідомлено у порідку, визначеному ст. 268 КАС України, про відкриття провадження у справі та про дату, час і місце судового розгляду.

За приписами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За приписами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що відносини щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (у подальшому - Закон №1404).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час відкриття виконавчого провадження чинним був Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження", статтею 1 якого визначалося, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частин першої, другої та третьої ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

На час прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця від 22.11.2016, набрав чинності Закон № 1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження".

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Так, 16.07.2013 Шевченківським ВДВС Запорізького МУЮ було відкрите виконавче провадження №39147022 для виконання виконавчого листа №0827/2-1226/2011, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 12.03.2013 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованості у сумі 2877785,10 грн.

В рамках виконавчого провадження №39147022, 20.08.2013 відповідач 1 прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 287778,51 грн. та прийняв постанову від 20.08.2013 ВП №39147022 про закінчення. Зазначену постанову передано для подальшого виконання до Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ, який з часом повернув виконавчий документ стягувачу без виконання.

Повторно ТОВ «Факторинг Україна» виконавчий документ пред'явило 03.03.2015 року до відповідача 2. 10.03.2015 відповідач 2 відкрив виконавче провадження №46733437 з виконання виконавчого листа №0827/2-1226/2011, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 12.03.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованості у сумі 2877785,10 грн.

В ході виконання вп №46733437 було передано до Шевченківського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області для виконання. Головний державний виконавець відповідача 1, 05.09.2016 у ВП №46733437 винесла постанови: про прийняття до виконання виконавчого провадження; про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 287778,51 грн. та про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача).

16.11.2016 начальник Шевченківського ВДВС міста Запоріжжя скасував постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 287778,51 грн. та про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.09.2016 року.

Після скасування вищезазначених постанов по вп №46733437 була витребувана з Комунарького ВДВС м. Запоріжжя постанова державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ від 20.08.2013, прийнята у ВП №39147022. Після надходження постанови, в рамках виконавчого провадження №46733437 відповідачем 1 була винесена постанова про виправлення помилки. 22.11.2016 також була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №52953546.

На цей час виконавче провадження №52953546 знаходиться на примусовому виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя Головного ТУЮ Запорізької області. Окрім того, вказаний виконавчий орган активно проводить дії направленні на стягнення коштів з позивача.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові, суд виходив з того, що відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Пунктом 6. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за № 512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція) зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до 7 Інструкції постанова як окремий документ повинна містити обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, на таку постанову накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Розглянув оскаржувану постанову, державний виконавець в оскаржуваній постанові в графі «документ видав» зазначила: «Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області». Однак в самій постанові про стягнення з боржника виконавчого збору не зазначено ким вона видана, оскільки у вступній частині міститься наступне: «Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 16.07.2013 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу, а далі за змістом містяться реквізити виконавчого документу». Навіть якщо припустити, що державний виконавець мав на увазі, що в постанові про стягнення виконавчого збору міститься фраза «Мною, головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ», то і в цьому випадку назва органу, який видав виконавчий документ, не збігається в тією назвою органу, яка міститься в постанові про відкриття виконавчого провадження №52953546.

Окрім того, постанова про відкриття виконавчого провадження не скріплена печаткою, що є порушенням п. 7 Інструкції.

Окрім того, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження відповідач 1 зазначив, що виконавчий документ набрав чинності 22.11.2016, при цьому сам навів відомості про те, що виконавчий документ був виданий 20.08.2013.

З наведеного виходить, що з 20.08.2013 по 21.11.2016 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору №39147022 була не чинною і не підлягала виконанню.

В ч. 1 ст. 22 Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору) зазначено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття

Пунктом 5 розділу ХІІІ Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом

Згідно з пунктом 2 часини четвертої статті 4 зазначеного Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. У разі пред'явлення виконавчого документа до виконання строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються .

Таким чином, державний виконавець у виконавчому провадженні №39147022 при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору могла зазначити строк її пред'явлення до 20.08.2014. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, яка діяла на момент відповідних подій) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Згідно до ч.2 та 3 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження», після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Однак, виконавче провадження №39147022 Комунарським ВДВС ЗМУЮ було закрите у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу без фактичного виконання.

Повторно виконавчий документ ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був пред'явлений 03.03.2015. Отже, після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен був запросити постанову про стягнення з боржника виконавчого збору з Комунарського ВДВС ЗМУЮ для прийняття до провадження. Однак, постанова до виконання повторно пред'явлена не була. І лише 21.11.2016 ця постанова була пред'явлена до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя, про що свідчить штемпель на супровідному листі Комунарського ВДВС, тобто через один рік і вісім місяців.

Статтею 24 Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, яка діяла на момент відповідних подій) визначено, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. В частині 3 статті 24 цього ж Закону чітко визначено, що для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Отже, ще за дії старого Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент відповідних подій) строк пред'явлення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.08.2013 закінчився і в силу дії ч. 3 ст. 24 цього Закону поновленню не підлягає.

У зв'язку з наведеними обставинами старший державний виконавець не мала права вносити постанову про відкриття виконавчого провадження № 52953546 від 22.11.2016.

30.08.2018 від Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (Вознесенівький ВДВС - далі по тексту) надійшли матеріали виконавчого провадження, оскільки майно боржника перебуває у територіальній юрисдикцій вказаного органу виконавчої служби.

Тобто, з 30.08.2018 всі дії пов'язані зі стягнення виконавчого збору на підставі постанови від 20.08.2013 у рамках ВП 39147022, здійснює саме відповідач 2. Так, 31.08.2018 складено вимогу про сплату виконавчого збору, 24.10.2018 виконавцем направлено відповіді запити для встановлення наявності майна та коштів на рахунках позивача. Окрім того, 25.10.2018 прийнято постанову про арешт майна в рамках ВП № 52953546. Тобто, відповідач 2, на підставі незаконної постанови про виправлення помилки здійснює заходи спрямовані на стягнення коштів, не маючи при цьому належного виконавчого документу, оскільки сама постанова від 20.08.2013 у рамках ВП 39147022 не містила основних обов'язкових реквізитів та на момент так би мовити «виправлення помилки» від 22.11.2016, вже закінчився строк пред'явлення до виконання вказаної постанови.

Однак, не зважаючи на вказані суттєві та очевидні порушення попередніми уповноваженими особами (державними виконавцями), Вознесенівський ВДВС продовжує дії спрямовані на виконання незаконної постанови, чим безумовно грубо порушує права позивачки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.11.2016 прийнята всупереч порядку та способу визначеному нормативно - правовими актами України щодо організації виконання рішень судів.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписамиг частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п'ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов'язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з'ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Презумпція винуватості суб'єкта владних повноважень-відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

За приписами ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову

Відповідач 1 не надав суду відзив на позовні вимоги, що розцінюється судом як визнання відповідачем 1 позовних вимог.

У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог (ч. 4 ст. 189 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією від 05.11.2018 № 3921487.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 та 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про визнання протиправною та скасування постанови від 22.11.2016, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 22.11.2016 про відкриття виконавчого провадження, прийняту старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Мітіною Т.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №0827/2-1226/2011, виданого 12.03.2013 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у сумі 2877785 грн. 10 коп.

Визнати протиправними та скасувати дії Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, спрямовані на виконання постанови від 22.11.2016 винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Мітіною Т.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №0827/2-1226/2011, виданого 12.03.2013 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у сумі 2877785 грн. 10 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69068, м. Запоріжжя, вул. Брюлова, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2, адреса для листування: АДРЕСА_1 код ДРФО НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 6, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2, адреса для листування: АДРЕСА_1 код ДРФО НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог статтей 270, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення в повному обсязі складено та підписане суддею 12.12.18.

Суддя Р.В. Сацький