Справа № 423/1591/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2018 року

Київ

справа №423/1591/17

адміністративне провадження №К/9901/43738/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Анцупової Т.О., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2017 року (головуючий суддя - Лизенко І.В.,) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Блохін А.А., судді: Гаврищук Т.Г., Сухарьок М.Г.)

у справі № 423/1591/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі - Управління ПФУ) про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Управління ПФУ щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та скасувати рішення від 19 травня 2017 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язати зарахувати періоди:

- з 28 червня 1987 року по 12 травня 1989 року проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії до загального та пільгового стажу роботи;

- з 15 серпня 1994 року по 9 квітня 1995 року роботу гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь»;

- з 14 серпня 2001 року по 31 березня 2002 року службу на посаді командира 3 взводу 2 Воєнізованого гірничорятувального загону до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах;

- зобов'язати Управління ПФУ призначити пенсію на пільгових умовах за віком відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 травня 2017 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, однак відповідач протиправно виключив із стажу указані вище періоди, у зв'язку з чим йому не вистачило пільгового стажу для призначення пенсії, відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління ПФУ щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та скасовано рішення Управління ПФУ від 19 травня 2017 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 Зобов'язано Управління ПФУ зарахувати ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії з 28 червня 1987 року по 12 травня 1989 року до загального стажу роботи, роботу гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» з 15 серпня 1994 року по 9 квітня 1995 року до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах, службу на посаді командира 3 взводу 2 Воєнізованого гірничорятувального загону з 14 серпня 2001 року по 31 березня 2002 року до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах, та призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 травня 2017 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Управління ПФУ подало касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначило, що позивач не має достатнього стажу для призначення пенсії відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому Управлінням ПФУ правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 19 травня 2017 року.

У запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судові рішення фактично оскаржуються в частині задоволених позовних вимог, а в іншій частині судові рішення відповідачем не оскаржуються, то колегія суддів перевіряє їх законність та обґрунтованість лише у цій частині.

Вирішуючи спір між сторонами, суд встановили, що ОСОБА_1, народився 18 липня 1968 року в місті Гірське Луганської області. В його трудовій книжці містяться записи щодо спірних періодів роботи: з 15 серпня 1994 року по 9 квітня 1995 року працював гірничим очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь», а з 14 серпня 2001 року по 31 березня 2002 року (і пізніше) на посаді командира 3 взводу 2 Воєнізованого гірничорятувального загону.

На підтвердження пільгового стажу, позивачем надано:

- архівні довідки ДКУРО «Центр зберігання архівних документів в місті Шахти Ростовської області»;

- копію особової картки працівника за формою Т-2, відповідно до якої позивач дійсно був прийнятий на роботу гірничим очисного вибою 15 серпня 1994 року на шахту «Алмазна» АТ «Гуковуголь» (наказ №224-к від 16 серпня 1994 року) та був звільнений 9 квітня 1995 року (наказ №175-к від 11 квітня 1995 року), протягом періоду роботи отримував заробітну плату. Відомості про відпустки чи прогули в цих документах відсутні.

Відповідно до листа 2-го воєнізованого гірничорятувального загону до 31 березня 2002 року відповідно до чинного до 13 березня 2002 року законодавства ця організація не здійснювала і не повинна була здійснювати відрахування до пенсійного фонду та фондів соціального страхування, що пояснює відсутність відповідної інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Зазначені обставини підтверджуються також показами свідка ОСОБА_3, який працював разом з позивачем на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» в 1994-1995 році та підтвердив факт роботи позивача повний робочий день під землею (період роботи свідка в 1994-1995 роках був зарахований до пільгового стажу за кодом «СТ14-25ШАХТ»), а також свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які працювали разом з позивачем у 2001-2002 роках у 2 Воєнізованому гірничорятувальному загоні, підтвердили його роботу в указаному підрозділі, зазначивши, що позивач не брав участі у страйках, бо це заборонено для їх служби (період їх роботи з 14 серпня 2001 року до 31 березня 2002 року був зарахований до пільгового стажу за кодом «СТ14-25ШАХТ»).

Відповідно до записів у військовому квитку позивач був призваний на службу 28 червня 1987 року та демобілізований 12 травня 1989 року.

Рішенням від 19 травня 2017 року Управління ПФУ відмовило позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з тим, що позивач має лише 23 роки 10 місяців 11 днів підземного стажу, тоді як для призначення пенсії на підставі частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідно мати 25 років стажу.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що з урахуванням підземного стажу, визнаного відповідачем (23 роки 10 місяців 11 днів), а також указаних вище періодів, які підлягають зарахуванню до підземного стажу (усього 1 рік 3 місяці 10 днів), позивач має більше 25 років підземного стажу, що надає йому право на призначення пенсії на підставі частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Як встановлено судами попередні інстанцій, відповідачем зараховано до пільгового стажу позивача 23 роки 10 місяців 11 днів підземного стажу, а тому для отримання права на пенсію за частиною першою статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачеві достатньо визнати 1 рік 1 місяць 19 днів.

Щодо періоду роботи позивача гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» з 15 серпня 1994 по 9 квітня 1995 року, то колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що факт роботи позивача повний робочий день під землею підтверджується записом у його трудовій книжці, показаннями свідка, архівними довідками.

При цьому, посилання відповідача на ненадання позивачем уточнюючої довідки підприємства є безпідставними оскільки в цей період він працював на підприємстві в Росії.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода від 13 березня 1992 року) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому, метою Угоди від 13 березня 1992 року є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов'язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов'язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що позивач дійсно працював гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» з 15 серпня 1994 року по 9 квітня 1995 року, а тому цей стаж має бути зарахований до стажу, що надає право на пенсію згідно з частин першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, суди також правомірно встановили, що робота позивача на посаді командира 3 взводу 2 Воєнізованого гірничорятувального загону з 14 серпня 2001 року по 31 березня 2002 року, підтверджується записами в трудовій книжці, а також показаннями двох свідків, які в цей період працювали разом з позивачем та яким цей період був зарахований до пільгового стажу при призначенні пенсії. Відсутність відомостей про спецстаж за цей період в Індивідуальних відомостях про застраховану особу пояснюється тим, що згідно чинним на той момент законодавством 2 Воєнізований гірничорятувальний загін до 1 квітня 2002 року не здійснював і не повинен був здійснювати відрахування до пенсійного фонду та фондів соціального страхування.

З урахуванням підземного стажу, визнаного відповідачем (23 роки 10 місяців 11 днів), а також указаних вище періодів, які підлягають зарахуванню до підземного стажу (усього 1 рік 3 місяці 10 днів), колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач має більше 25 років підземного стажу, що надає йому право на призначення пенсії на підставі частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, суди попередніх інстанцій дослідивши обставини справи у своїй сукупності, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що цими судами неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області залишити без задоволення, а постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Т.О. Анцупова

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду