Справа № 200/9977/18-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 р. Справа№200/9977/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зеленова А.С.

за участю:

секретаря Кононенко В.В.,

представника позивача не зявився,

представник відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 22103,07грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48154,24грн,-

В С Т А Н О В И В:

5 жовтня 2018 року позивач, ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 22103,07грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48154,24грн/а.с.4-10/.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.06.2018 позивач звернувся до ОСОБА_3 міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області із заявою про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей». Однак, листом від 03.07.2018 № 780/48/01-2018 йому було відмовлено в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з тих підстав, що на день звільнення зі служби за власним бажанням він не набув права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Вважає, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов'язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що, ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги. Одноразова грошова допомога підлягає виплаті за 11 повних відпрацьованих календарних років та становить 2009.37 грн х 11 = 22103,07 грн.

Оскільки його було звільнено з 16.05.2018 то середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з 17.05.2018. При цьому,кількість днів затримки розрахунку за період з 17.05.2018 по 28.09.2018 (дата позову) становить 134 дні. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить: 48154,24 грн (134 х 359,36 грн) та підлягає до стягнення з Відповідача.

Відповідач із позовними вимоги не погодився, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Оскільки ОСОБА_2 маючи вислугу років 11 років 07 місяців 07 днів не має права на пенсію як за вислугу років, так і пенсії як інваліду, або особі що претендує на пенсію по втраті годувальника, згідно з вимогами та умовами Закону № 2262.

Постанова КМУ від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщиикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» прийнята відповідно до Закону № 2262 та має застосовуватися виключно у рамках Закону № 2262/а.с.27-29/.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання/а.с.1/.

25 жовтня 2018 року поштою, відповідачем надіслано відзив на позовну заяву із додатками /а.с.27-36/.

23 жовтня 2018 року засобами поштового звязку на адресу суду надійшов лист із додатками від відповідача на виконання ухвали суду від 03 жовтня 2018 року /а.с.46-49/.

09 листопада 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив /а.с.49-52/.

12 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Позивач у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, просив суд розглядати справу без його участі /а.с.37/.

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відео конференції позовні вимоги не визнав надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_2 є громадянином України, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується паспортом серії СВ 736940, виданим Першотравневим РВ ГУМВС України в Донецькій області /а.с.11/.

Відповідач - ОСОБА_3 міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області зареєстровано в якості юридичної особи за адресою:вул. Італійська,84, м. Маріуполь, 87515, є органом державної влади, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань /а.с.72-73/.

ОСОБА_2, проходив службу у Збройних силах України в період з 28.04.2006 по 24.04.2007 /а.с.13/

Відповідно до наказу РВПУ ДДСО при МВСУ № 137 від 04.10.2007 року ОСОБА_2 прийнятий на службу в ОВС України/а.с.13/.

Відповідно до наказу УДСО при ГУМВС в Донецькій області № 161 о/с від 05.11.2015 ОСОБА_2 звільнений з ОВС за п. 63 «к» (у звязку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (центральні органи, установи, організації) п. 9 розділу XI ЗУ «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС) з 06.11.2015 /а.с.14/.

Відповідно до наказу Маріупольського МВ УПО в Донецькій області №01 о/с від 07.11.2015 прийнятий на службу до Національної поліції України/а.с.14/.

Відповідно до наказу ОСОБА_3 міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області № 13 о/с від 15.05.2018 старший сержант поліції, ОСОБА_2, молодший інспектор взводу реагування ОСОБА_3 міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області був звільнений зі служби в поліції за власним бажанням за п. 7 ч. 1. ст. 77 розділу VII Закону України «Ппо національну поліцію» з 16.05.2018. Вислуга на день звільнення у календарному обчисленні складає: 11 років 07 місяців 07 днів/а.с.15/.

18.06.2018 позивач звернувся до ОСОБА_3 міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області із заявою про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

ОСОБА_3 міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області від 03.07.2018 № 780/48/01-2018 йому було відмовлено в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з тих підстав, що на день звільнення зі служби за власним бажанням він не набув права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»/а.с.18/.

Позивач вважає вказану відмову протиправною, у звязку із чим позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до от. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Преамбулою Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що цей Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках,, передбачених Конституцією України та цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про Національну поліцію» деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Законом України «Про Національну поліцію» визначено такі види пенсій, як: пенсії за вислугу років (розділ II цього Закону), пенсії по інвалідності (розділ III цього Закону), пенсії в разі втрати годувальника (розділ IV цього Закону), тобто у нашому випадку Позивач не є інвалідом, не є особою, що претендує на пенсію по втраті годувальника, але підпадає під сферу регулювання статей Закону № 2262, які регулюють право на пенсію за вислугу років.

Стаття 12 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає умови призначення пенсій за вислугу років, а саме: пенсія за вислугу років призначається особам (в.т.ч. поліцейським) які з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Отже Позивач, маючи вислугу років 11 років 07 місяців 07 днів не має права на пенсію як за вислугу років, так і пенсії як інваліду, або особі що претендує на пенсію по втраті годувальника, згідно з вимогами та умовами Закону України «Про Національну поліцію».

Постанова КМУ від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» прийнята відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та має застосовуватися виключно у рамках Закону України «Про Національну поліцію».

Що стосується послання Позивача на наявність судової практики Верховного суду України з питань трактування статті 9 Закону України «Про Національну поліцію» суд зазначає наступне.

Постановою Верховного суду України від 17.03.2015 по справі № 21-80а15 прямо зазначено що надані для порівняння та аналізу постанови Вищого адмінсуду України від 18.06.2013 http://www.revestr.court.gov.ua/Review/31952809 та від 15.11.2013 http://www.revestr.court.qov.ua/Review/35591152 щодо трактування частини 2 статті 9 Закону «Про Національну поліцію» (виплати25%) не можуть бути прикладом неоднакового правозастосування у зв'язку з відмінністю фактичних обставин, встановлених судами у цих справах, та обставин у справі, що розглядається.

В постановах, на які посилається Позивач, Верховний суд України надав своє бачення щодо трактування частини 1 статті 9 Закону України «Про Національну поліцію» (виплати 50%), тобто саме з цього приводу виник правозастосовчій обовязок адміністративних судів використовувати правову позицію викладену саме по цієї нормі Закону України «Про Національну поліцію».

Верховним судом України проведено системний аналіз та викладено висновок саме по ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Національну поліцію», що одноразова грошова допомога особам, які звільнені зі служби за віком, у звязку із скороченням штатів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання повязане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав. Тому ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Таким чином, Позивач невірно розуміє, що йому належить право на отримання ним одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов'язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав.

Враховуючи, що позивач в даних умовах не має права на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби то і не має підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.(ст.71 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до наданих йому повноважень, в межах та спосіб передбачений законом та довів правомірність своєї відмови ОСОБА_2 у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

У звязку із чим суд відмовляє у задоволенні позову.

З урахуванням вимог ст..139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись Конституцією України, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 22103,07грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48154,24грн - відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 03 грудня 2018 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Зеленов А.С.