Справа № 803/2460/14
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1229/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р.В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року № 803/2640/14 (головуючий суддя - Андрусенко О. О., Луцьк, повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Луцької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТзОВ «ОТП Факторинг Україна») про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2014 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 58118,39 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 14699,60 грн. є безпідставним, оскільки позивач будь-якого повідомлення про анулювання боргу та про включення суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платників податку, не отримувала, а прощення боргу було проведено на підставі двостороннього правочину, а не на підставі самостійного рішення кредитора.

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 22.05.2018 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09.06.2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 року скасовано, адміністративну справу № 803/2460/14 направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасован податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області форми «Р» від 23.06.2014 року № .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем - Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також зазначено, що податковим органом було проведено перевірку, за результатами якої встановлено порушення позивачем підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме: не включено до загального річного оподаткованого доходу і не задекларовано суму отриманого доходу у 2012 році у вигляді додаткового блага в розмірі 343135,25 грн., отриманого від ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в результаті прощення боргу, що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 58 118,39 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 14 699,60 грн.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що в період з 17.04.2014 по 24.04.2014 Луцькою ОДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 05.05.2014 № 2096/17.3/НОМЕР_2.

Враховуючи відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів та надану ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» інформацію у листі від 03.01.2014 №24, податковим органом зроблено висновок про порушення позивачем підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме: не включено до загального річного оподаткованого доходу і не задекларовано суму доходу у 4 кварталі 2012 році у вигляді додаткового блага в розмірі 343135,25 грн., отриманого від ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в результаті анулювання (прощення) боргу.

На підставі акта перевірки від 05.05.2014 № 2096/17.3/НОМЕР_2 відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 23.06.2014 № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 72817,99 грн., в тому числі: за основним платежем в розмірі 58118,39 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 14699,60 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає невірним висновок суду першої інстанції про незаконність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 23.06.2014 № з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 9 ПК України встановлено вичерпний перелік загальнодержавних податків та зборів, до яких відноситься і податок на доходи фізичних осіб (підпункт 9.1.2).

Пункт 163.1 статті 163 ПК України передбачає, що об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» («Банк») та позивачем («Позичальник») було укладено кредитний договір №СМ-SME А00/095/2008, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 56 000 доларів США (а. с. 8-15).

На підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20.07.2011 АТ «ОТП Банк» відступив ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги боргових зобов'язань за кредитним договором від 25.07.2008 №СМ-SME А00/095/2008, укладеним між Банком та ОСОБА_1

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №СМ-SME А00/095/2008 від 25.07.2008, станом на 25.12.2012 загальна сума простроченої заборгованості становила 65 599,47 доларів США (а. с. 233).

25.12.2012 між ПАТ «ОТП Банк» («Банк»), який діє на підставі укладеного між Банком та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» договору комісії, та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору №СМ-SME А00/095/2008 від 25.07.2008, відповідно до якого сплата позивачем 25.12.2012 частини боргу в розмірі 22 670 доларів США була передумовою скасування всієї суми пені та анулювання (прощення) позивачу залишку боргу в розмірі еквівалентному 343 135,25 грн. (а. с. 42-43).

Як слідує з довідки ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» від 27.12.2012 №777 та платіжного доручення №1 від 25.12.2012, позивач повністю погасила заборгованість по кредитному договору № СМ-SME А00/095/2008 від 25.07.2008 в сумі 22 670,00 доларів США (а. с. 40, 44).

У зв'язку з виконанням позивачем 25.12.2012 вимог зазначеного Додаткового договору №1, ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» здійснило анулювання боргу позивача в розмірі 343135,25 грн. за кредитним договором від 25.07.2008 № СМ-SME А00/095/2008.

При цьому, пунктом 3.4 Додаткового договору №1 до Кредитного договору № СМ-SME А00/095/2008 від 25.07.2008 визначено, що підписанням Додаткового договору Позичальник підтверджує, що Кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Таким чином, позивача повідомлено, що шляхом укладення Додаткової угоди, кредитор повідомив позивача про прощення боргу за кредитним договором, що згідно з пунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України сума богу платника податку (боржника), анульованого кредитором, розглядається як додаткове благо такого платника податку та включається до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, а також вказано про самостійну сплату боржником податку з доходів фізичних осіб на підставі поданої річної податкової декларації, що спростовує твердження позивача про те, що вона не була повідомлена банком про необхідність включення суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платників податку про анулювання боргу.

З урахуванням зазначених вище норм Податкового кодексу України обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: анулювання (прощення) суми боргу платника податку кредитором за його самостійним рішенням; повідомлення платника податку про анулювання (прощення) боргу; включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Відповідно до абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Встановлено, що 05.02.2013 ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» подано до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми № 1ДФ, в якій відображено нарахований позивачу дохід у розмірі 343 135,25 грн. (а. с. 88-93).

Так, у розумінні норми підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) «доходи» - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

За змістом положень підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, підпунктів 14.1.47, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага в якості оподатковуваного доходу повинні бути нарахованими (виплаченими, наданими) платнику податків.

До бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб підпунктом 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України, підпунктом "д" віднесений дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням.

Отже, визначення розміру додаткового блага у вигляді суми прощеного тіла кредиту є обов'язковою обставиною, яка підлягає встановленню у цій категорії справ.

Встановлено наявність у справі двох Додаткових договорів від 25 грудня 2012 року під № 1, в яких зазначено різні суми анульованого боргу - 240 125 грн. 71 коп та 343 135 грн 25 коп.

Матеріали справи також містять пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з приводу цієї розбіжності, а саме перепідписання договору на всю суму боргу із врахуванням суми відсотків.

Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що додатковим благом для позивача ОСОБА_1 є сума прощеного тіла кредиту, а з наданих пояснень вбачається (і не заперечується сторонами по справі), що ця сума становить 240 125, 71 грн.

На виконання вимог Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідачем, Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області подано пояснення із розрахунком визначення суми податку з доходів фізичних осіб на суму 240125, 71 грн.

Відповідно до цього розрахунку ОСОБА_1 не включила до загального річного оподатковуваного доходу суму доходу у вигляді додаткового блага анульованого (прощеного) боргу, без врахування суми прощених відсотків в розмірі 240125,71 грн., сума не перерахованого податку на доходи фізичних осіб становить 40606,77 грн, сума штрафних санкцій становить 10151,69 грн.

Пунктом 179.1. статті 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач зобов'язаний був подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік до податкового органу, в якому перебуває на обліку, з відображенням в ній доходу у вигляді прощеного кредитного боргу в розмірі тіла кредиту та самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Враховуючи те, що Банком було дотримано всіх вимог податкового законодавства при анулюванні (прощенні) боргу, а також те, що позивач була проінформована належним чином про те, що Банк здійснив анулювання боргу та про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації, ОСОБА_1 відповідно до вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України повинна була самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації.

Проте, як свідчать обставини справи, 30.01.2013 позивач подала контролюючому органу відповідну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік, однак не відобразила дохід, отриманий у 2012 році, що виник у результаті анулювання (прощення) боргу за кредитним договором.

Невиконання позивачем обов'язку декларування доходу обумовило самостійне донарахування податковим органом позивачу суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на підставі, встановленій підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України.

Згідно із пунктом 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 15 % бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, передбачених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 % суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Разом з тим, оскільки податковий орган вважав, що позивач не включила до загального річного оподатковуваного доходу суму доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 343135,25 грн. та не перерахувала податок на доходи фізичних осіб до бюджету, тому відповідач, відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України нарахував податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 58118,39 грн. та застосував штрафні (фінансові) санкції в розмірі 14699,60 грн., що є неправомірним, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оподаткуванню підлягає лише прощене тіло кредиту без нарахованих банком відсотків на суму 240125,71 грн., відтак, в цій частині зайво нарахованих сум податку та штрафних санкцій податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню (по податку на доходи фізичних осіб - 58118,39 грн. - 40606,77 грн. = 17511,62 грн. та за штрафними санкціями на суму 14699,60 грн. - 10151,69 грн. = 4547,91 грн.).

Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області - задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року в справі № 803/2640/14 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області форми «Р» від 23 червня 2014 року № 03 в частині, а саме на суму за основним платежем - 17511,62 грн. та за штрафними санкціями на суму - 4547,91 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.