Справа № 295/13824/17
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Житомир справа № 295/13824/17

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Токаревої М.С.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби у Житомирській області з позовом про визнання незаконною та скасування постанови від 20.01.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП 53252914. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20.01.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС в Житомирській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 53252914. Позивач вважає, що оскаржувана постанова не ґрунтується на нормах чинного законодавства та порушує її права.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити у повному обсязі. При цьому посилались на те, що п.6 ч.5 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено заборону на стягнення виконавчого збору щодо постанов винесених до набрання чинності цим законом. Крім того вказували, на похилий вік позивача.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вказав, що всі дії державним виконавцем вчинено з чітким дотриманням вимог чинного законодавства.

Представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог.

До вказаної заяви представником позивача не було додано доказів направлення її іншим учасникам справи, а тому суд, у відповідності до ч.7 ст.47 КАС України не прийняв таку заяву до розгляду та повернув її представнику позивача.

У судовому засіданні судом, усною ухвалою постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання було вирішено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

У ході судового розгляду було встановлено, що у провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області знаходиться виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-84/12, виданого 11.06.2013 року Богунським районним судом м. Житомира, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованості за кредитним договором, яка станом на 27.09.2011 складала 3861656,82 грн. (еквівалент 484305,31 дол. США відповідно до офіційного курсу НБУ), а також про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Форум" витрат за інформаційно-технічне забезпечення по 60,00 грн. з кожного та по 850,00 грн. з кожного сплаченого судового збору.

06.05.2014 винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 386256,68 грн.

Вказана постанова у встановленому законом порядку, сторонами виконавчого провадження оскаржена не була, та є чинною.

17.01.2017 виконавче провадження завершено на підставі п.1 ч. 1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" в зв'язку з тим, що до відділу примусового виконання рішень від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документа. У ході виконання виконавчого провадження виконавчий збір з боржника не стягнуто.

20.01.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Голубович Н.П., на підставі доповідної записки державного виконавця про примусове виконання постанови 42944994 від 06.05.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53252914 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 386256,68 грн. виконавчого збору.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2017, позивач оскаржила її до суду.

Суд наголошує, що предметом даного судового розгляду є оскарження постанови з відкриття виконавчого провадження від 20.01.2017 щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, хоча зі змісту позову та пояснень представників позивача вбачається, що позивач фактично не погоджується із самою постановою від 06.05.2014 про стягнення з неї виконавчого збору, оскільки вважає, що у даному випадку відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" N 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону N 1404-VIII примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1-4, 6, 7, 9 ч. 1 ст.37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п.1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону, у випадку якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документу (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п.6 ч.5 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Суд вважає помилковими доводи позивача про те, що відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ виконавчий збір не стягується згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом, оскільки згідно з п. 6 ч. 5 ст. 27 "Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Такі зміни внесені Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016, та стосуються відносин, врегульованих виключно вказаним Законом, а не усіх постанов державних виконавців.

Посилання на порушення державним виконавцем вимог п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" є єдиною правовою підставою, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Будь яких доводів у чому полягає недотримання відповідачем норм чинного законодавства при винесенні постанови від 20.01.2017 позивачем не наведено.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не доведено обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги, тоді як відповідачем доведено правомірність його оскаржуваного рішення.

З огляду на наведене суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки єдина підстава, якою позивач обґрунтовує свої вимоги ґрунтується на помилковому трактуванні вимог п.6 ч.5 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" та не може свідчити про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (10000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ( 10014, м.Житомир, майдан Соборний,1, ) про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева