Справа № 200/12379/18-а
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 р. Справа№200/12379/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агродобробут» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування вимоги та рішення,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агродобробут» (далі - ТОВ «Агродобробут») звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, зокрема, що Головним управлінням ДФС у Донецької області на підставі акту перевірки від 19.10.2018 року № 1211/05-99-13- 03/36942916 прийнято:

вимогу від 31.10.2018 року № про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 105600 грн.;

рішення від 31.10.2018 року № про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 52 800 грн.

Вказану вимогу та рішення вважало неправомірними, оскільки, на думку позивача, вони ґрунтуються на помилкових висновках акту перевірки про те, що ТОВ «Агродобробут» занижено базу нарахування єдиного внеску при виплаті фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошових коштів без нарахування єдиного внеску у серпні 2018 року на суму 105600 грн.

Вважав, що не повинен був сплачувати єдиний внесок, оскільки між товариством та вказаною фізичною особою-підприємцем не виникло трудових відносин, і товариство не було його роботодавцем, який має обов'язок сплачувати єдиний внесок, як помилково вважав відповідач.

Між товариством та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено господарський договір постачання, предметом якого була купівля позивачем соломоподрібнювача та соломорозкидувача - запасних частин на комбайн зернозбиральний JOHD DEERE W660 (для проведення сільськогосподарських робіт), який є транспортним засобом. Вказана фізична особа-підприємець з 01.07.2016 року є платником єдиного податку 3 групи і за цією операцією ним прозвітовано до податкового органу та сплачено податки.

У зв'язку з наведеним позивач просив визнати неправомірними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 31.10.2018 року № та рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 31.10.2018 року № .

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що актом перевірки встановлено, що ТОВ «Агродобробут» в порушення вимог абз.1 п.1 ч.1 ст.4, ч.1 п.1 ст.7, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» здійснено виплату грошових коштів суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2) за поставлений соломоподрібнювач та соломорозкидувач у липні 2016 на суму 480 000 грн. за відсутності у фізичної особи - підприємця відповідного виду підприємницької діяльності в її облікових даних, що призвело до заниження ТОВ «Агродобробут» бази нарахування єдиного внеску у розмірі 105 600 грн.

Позивач зобов'язаний був сплатити єдиний внесок, оскільки виконувані фізичним особою-підприємцем ОСОБА_1 роботи (надавані послуги) згідно з цивільно-правовим договором, що укладений з позивачем, не відповідали видам діяльності фізичної особи-підприємця відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Так, згідно з класифікацією видів його економічної діяльності 45.32 - це є роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (легкових, вантажних автомобілів, реєстрація яких здійснюється в Територіальних сервісних центрах). Вид діяльності, згідно з яким він має можливість здійснювати торгівлю запасними частинами до техніки сільськогосподарського призначення, відсутній.

Придбані позивачем по договору соломоподрібнювач та соломорозкидувач призначені не для не для автотранспортних засобів, а для використання у сільськогосподарській техніці (трактори, комбайни, тощо), реєстрація якої здійснюється у Держтехнадзорі.

Оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не має відповідного виду підприємницької діяльності в його облікових даних, тому ТОВ «Агродобробут» по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем, який відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» повинен нараховувати єдиний внесок на суму винагороди (доходу) у розмірі 22 відсотка - 105 600 грн. (480 000 грн. х 22%).

Разом з тим, такий внесок він не нарахував і не сплатив.

У зв'язку з тим, що дані документальної перевірки свідчили про донарахування органом доходів і зборів сум єдиного внеску, тому позивачу була направлена вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, що відповідало вимогам абз.2 п.3 розд.VI наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З огляду на наведене на платника податків накладено штраф, про що на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» винесено оскаржене рішення.

Вважав, що оскаржені вимога та рішення відповідають вимогам законодавства і винесені в межах повноважень, що надані органу доходів і зборів. Просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, якою підтримав позовні вимоги та зазначав, зокрема, що ТОВ «Агродобробут» не є роботодавцем у правовідносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, тому база нарахування єдиного внеску в даних правовідносинах відсутня.

Посилання відповідача на те, що комбайн зерноуборочний не є автотранспортним засобом, а є сільськогосподарською технікою, яка призначена для використання у сільськогосподарській галузі, безпідставні, оскільки за господарською угодою позивачем було придбано не комбайн, а запасні частини до нього - соломоподрібнювач та соломорозкидувач. Крім того, доказом того, що комбайн JOHD DEERE W660 є транспортним засобом, є його технічний паспорт, що також не було враховано податковим органом. Тому вид діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 45.32 - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, має відношення до проведеної господарської операції.

Судом встановлено, що ТОВ «Агродобробут» як платник податків перебуває на обліку в Добропільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецької області. Основним видом діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11).

01 липня 2016 року між ТОВ «Агродобробут» як покупцем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як продавцем укладено договір купівлі-продажу під назвою «Договір постачання №1», відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупця товар - запасні частини, а покупець - прийняти та оплатити його.

По вказаному договору позивач придбав соломоподрібнювач John Deere W-600 та соломорозкидувач John Deere W-600 - запасні частини на комбайн зернозбиральний JOHD DEERE W660.

На виконання господарських операцій по договору виписано рахунок-фактуру від 18.06.2016 року № 4 на загальну суму 480 000 грн., видаткову накладну від 18.06.2016 року № 4563, відповідним платіжним дорученням проведено оплату за поставлений товар.

Головним управлінням ДФС у Донецької області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Агродобробут» з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 30.06.2018 року, за результатами якої складено акт від 19.10.2018 року № 1211/05-99-13- 03/36942916, яким встановлено, що в порушення вимог абз.1 п.1 ч.1 ст.4, п.1 ч.1 ст.7, ч. 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ТОВ «Агродобробут» здійснено виплату фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2) грошових коштів за поставлений соломоподрібнювач та соломорозкидувач у липні 2016 на суму 480 000 грн. за відсутності у фізичної особи-підприємця відповідного виду підприємницької діяльності в її облікових даних, тобто ТОВ «Агродобробут» занижено базу нарахування єдиного внеску при виплаті фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошових коштів без нарахування єдиного внеску у серпні 2016 року в розмірі 105600 грн.

На підставі акту перевірки прийнято:

- вимогу від 31.10.2018 року № про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 105600 грн.;

- рішення від 31.10.2018 року № про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 52 800 грн.

Судом також встановлено, що видами діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур i насіння олійних культур (код КВЕД 01.11); допоміжна діяльність у рослинництві (код КВЕД 01.61); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20); вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41); оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (код КВЕД 46.73); роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код КВЕД 45.32).

Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії ЕЕ №027082 комбайн зернозбиральний марки JOHD DEERE W660, реєстраційний номер НОМЕР_3, рік випуску 2008, заводський номер НОМЕР_4 двигун НОМЕР_5, об'єм двигуна 9000 см.куб., який перебуває у власності ТОВ «Агродобробут», є машиною. Свідоцтво видано Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що платник єдиного внеску, зокрема, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яка визначає платників єдиного внеску, платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 ч.1 ст.7 вказаного Закону, яка визначає базу нарахування єдиного внеску, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частинами 8 та 9 ст. 9 вказаного Закону визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з абз.2 п.3 розд.VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску

Надсилаючи позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску та застосовуючи штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску контролюючий орган виходив з того, що оскільки виконувані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 по договору постачання, що укладений з позивачем, роботи (надавані послуги) не відповідали видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тому позивач у правовідносинах з такою фізичною особою-підприємцем був платником єдиного внеску, що визначений абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (роботодавцем), а тому зобов'язаний був виконувати обов'язки щодо нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Разом з тим, з такою позицією не можна погодитися, оскільки правовідносини, що виникли між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, не були цивільно-правовими правовідносинами з виконання робіт чи надання послуг, як помилково вважав відповідач.

Відповідно, позивачем не виплачувалася ні заробітна плата, ні винагорода фізичній особі за виконання робіт (надання послуг), що є базою нарахування єдиного внеску згідно з п. 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Вказані правовідносини були правовідносинами між двома суб'єктами господарювання, тобто господарськими правовідносинами з купівлі-продажу, а тому вони не підпадали під ті правовідносини, щодо яких йшлося в абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З огляду на наведене у вказаних правовідносинах позивач не мав статус роботодавця і, відповідно, не був платником єдиного внеску.

Враховуючи наведене питання чи відповідав вид діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по договірним відносинам з позивачем видам його діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також питання чи є комбайн позивача, до якого він придбав у вказаної фізичної особи-підприємця запасні частини, автотранспортним засобом чи ні, не мають значення для вирішення справи.

Отже, контролюючий орган неправомірно надіслав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску та рішення про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

З огляду на наведене вказані вимога та рішення підлягають визнанню неправомірними та скасуванню.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агродобробут» (85022, Донецька обл., Добропільський р-н, с.Ганнівка, вул.Комарова, 1, ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (85612, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрогської дивізії, 114) про визнання неправомірними та скасування вимоги та рішення задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 31.10.2018 року № та рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 31.10.2018 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агродобробут» (85022, Донецька обл., Добропільський р-н, с.Ганнівка, вул.Комарова, 1, ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 2 376 (дві тисячі триста сімдесят шість) грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 17 грудня 2018 року.

Суддя Логойда Т. В.