Справа № 2240/2962/18
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2240/2962/18
РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Гнап Д.Д.

за участю:секретаря судового засідання Горбатюк І.С. позивача - ОСОБА_1 представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради , Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

ОСОБА_4 ОСОБА_5 СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Хмельницької міської ради, управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради, в якому просить:

- визнати протиправним та нечинним Конституції України та Земельному кодексу України Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території м. Хмельницького, затвердженого рішенням третьої сесії Хмельницької міської ради від 27.09.2006 №16 із внесеними змінами та доповненнями;

- визнати протиправними дії управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради, стосовно ненадання ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови на території міста Хмельницького протягом більше п'яти років;

- зобов'язати Хмельницьку міську раду та управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради надати ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови на території міста Хмельницького протягом трьох місяців з дня набрання чинності винесеного рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.08.2013 подав клопотання з пакетом документів про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови на території міста Хмельницького. Листом управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 02.09.2013 №Н/6922-04-2013 позивача повідомили про включення в чергу з надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зокрема, загальному списку черговості номер ОСОБА_1 10912, а в пільговому списку черговості - 1862. За результатами подальших звернень, позивач отримував відомості щодо його номерів у списках черговості та повідомлення про повернення до вирішення його питання щодо надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) після того, як підійде порядковий номер. При цьому, кількість людей, які перебувають в черзі не скорочується, а зростає. Відповідачі свідомо не вчиняють дій для зміни існуючої ситуації, про що свідчить наявність значної кількості вільних земельних ділянок, щодо яких не проводиться повна інвентаризація земель міста з посиланням на відсутність коштів. Однак, зазначені ділянки надаються безперешкодно іншим особам, які надалі використовують їх для продажу. Вказані обставини свідчить про невелику імовірність отримання ОСОБА_1 земельної ділянки за його життя.

Вважає, що Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території м. Хмельницького, затвердженого рішенням третьої сесії Хмельницької міської ради від 27.09.2006 №16 із внесеними змінами та доповненнями (далі - Положення), є протиправним, оскільки не містить жодних посилань на Конституцію України та Земельний кодекс України та жодної згадки про них. Крім того, встановлена зазначеним Положенням черговість отримання земельних ділянок не передбачена законодавством, що підтверджується також листом ОСОБА_6 юстиції України від 20.07.2018 №29264/Н-15640/8.2.1.

Зазначає, що згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 "Про незалежність судової влади" не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Звертає увагу на те, що згідно з пунктом 74 рішення ЄСПЛ від 02.03.2005 у справі "Von Maltzan and Others v. Germany" встановлена законом норма щодо права на землю, на момент дії цієї норми, є "активом", на який може розраховувати ОСОБА_1 як на свою власність.

Вважає, що відповідачами порушені його права громадянина України, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основних свобод (стаття 1 Першого протоколу Конвенції (захист права власності), стаття 14 Конвенції (заборона дискримінації), стаття 53 Конвенції (гаранті існуючих прав людини). Разом з тим, відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України, у всіх необхідних випадках застосовувати її, як акт прямої дії.

05.10.2018 до суду надійшов відзив Хмельницької міської ради, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що позивач з клопотанням щодо надання йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) звертався ще 14.08.2013. При цьому, у клопотанні позивача відсутні орієнтовні розміри земельної ділянки, а також не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Потім він звертався з запитами щодо надання інформації, за результатами розгляду яких йому неодноразово повідомлялось про номер у черзі, проте жодних дій з приводу його непогодження ОСОБА_1 не вчиняв, що свідчить про визнання ним та погодження існуючого спірного Положення.

На підставі пункту б частини 1 статті 81 Земельного кодексу України, пункту "а" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 34 частини 1 статті 26 та статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають у комунальній власності. Реалізовуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування мають право безоплатно передавати землі у приватну власність громадян, а саме реалізовувати їх право на отримання земельної ділянки у власність.

Законодавством, зокрема, але не виключно, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначені особи, які мають першочергове та позачергове право на відведення їм земельних ділянок. При цьому, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів міських рад віднесено відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Можливості органу місцевого самоврядування щодо надання громадянам земельних ділянок обмежуються кількістю земельних ділянок, які знаходяться в межах населеного пункту, вільні від забудови і перебувають у комунальній власності. З метою гарантування та забезпечення прав на землю всіх громадян, які подали відповідні заяви на отримання земельної ділянки у власність, в тому числі і пільгових категорій, реалізації визначеного в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Moskal v. Poland" принципу "доброго врядування", прийнято оскаржене Положення. Тобто, воно не заперечує, не скасовує, не обмежує та не звужує права громадян.

Звернув увагу на те, що законні очікування у розумінні практики Європейського суду з прав людини має не тільки позивач, але й інші особи, які виявили бажання отримати у власність земельну ділянку. Так, відповідно до інформаційної довідки управління земельних ресурсів від 01.10.2018 №2927/02-11 перед позивачем у пільговій черзі з надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд перебувають 302 учасника бойових дій, 2 ветерани військової служби, 254 особи, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, 202 інвалідів війни.

Вказав, що згідно з положеннями статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 12 Земельного кодексу України повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності, в тому числі і надання їх у власність громадянам, відноситься до виключної компетенції міських рад.

16.10.2018 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що заяву подавав в ЦНАП, який за умови її неправильного оформлення, не повинен був її приймати. Також були відсутні підстави для його включення в чергу. Зазначив, що не отримання відомостей щодо місць, в яких наявні вільні земельні ділянки, позбавило його можливості виконати вимоги щодо змісту клопотання та пакету документів, які до нього додаються. Вказав що вважає дискримінацією ненадання йому земельної ділянки за умови наявності земельних ділянок в посадових осіб, в тому числі, в тих, які складали оскаржене Положення. Вказав, що суд наділений правом зобовязати відповідачів вчинити дії.

24.10.2018 до суду надійшов відзив, в якому управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що йому не належать повноваження щодо розпорядження землями територіальної громади міста Хмельницького та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян. Вказав на відсутність обґрунтування порушення оскарженим Положенням прав позивача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що після 2014 року не звертався щодо надання йому земельної ділянки, а звертався лише з запитами про надання інформації. Оскаржене Положення не відповідає вимогам до нормативно-правового акту, оскільки не містить посилання на Конституцію України та Земельний кодекс України. Ненадання йому земельної ділянки порушило положення статей 1, 13, 14, 19, 21, 22, 24, 55, 60, 144 Конституції України, а також статтю 78 Земельного кодексу України. Вказав, що підтвердженням наявності вільних земельних ділянок є значна кількість пропозицій щодо продажу землі в Інтернеті, а також в продажі земельних ділянок через рієлторів. Звернув увагу на те, що в аналогічному оскарженому Положенні у місті Рівне міститься посилання на Конституцію України та Земельний кодекс України.

Представник Хмельницької міської ради в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що встановлення черговості отримання земельних ділянок зумовлена та передбачена законодавством України. Черга формується хронологічно, відповідно до черговості звернення громадян. Вказав, що звернення позивача передбачали отримання інформації та не відповідали вимогам Земельного кодексу України. Додатково пояснив, що оскаржене Положення має зворотну дію та поширюється на осіб, які мали право на отримання земельної ділянки до його прийняття. Як наслідок, зазначені особи були включені в чергу.

Представник управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Звернув увагу на відсутність в нього повноважень щодо надання земельних ділянок. Додатково пояснив, що позивач немає переважного права на отримання земельної ділянок перед іншими особами, які мають вищий порядковий номер в загальній та пільговій чергах.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.09.2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.09.2018 відкрито провадження в даній справі та вирішено її розглянути за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.10.2018.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.09.2018 зобов'язано Хмельницьку міську раду до 09 жовтня 2018 року опублікувати оголошення про оскарження Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території м. Хмельницького, затвердженого рішенням третьої сесії Хмельницької міської ради від 27.09.2006 №16 в існуючій редакції, у виданні, в якому цей нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Також зобов'язано Хмельницьку міську раду надати суду належні докази опублікування оголошення про призначення судового засідання адміністративної справи №2240/2962/18.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.10.2018 залучено управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради до участі в справі в якості співвідповідача. Відкладено підготовче засідання на 05.11.2018.

05.11.2018 відкладено підготовче засідання на 13.11.2018 у звязку з перебуванням судді у відрядженні.

13.11.2018 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання Хмельницької міської ради про залишення позову без розгляду, оскільки згідно з частиною 3 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.12.2018.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням третьої сесії Хмельницької міської ради від 27.09.2006 №16 затверджено Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території м. Хмельницького, затвердженого рішенням третьої сесії Хмельницької міської ради від 27.09.2006 №16.

14.08.2013 подав клопотання про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови на території міста Хмельницького. До клопотання додано копії паспорта, довідки про склад сімї, посвідчення ветерана військової служби.

За результатами розгляду звернення позивача, листом управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 02.09.2013 №Н/6922-04-2013 повідомлено ОСОБА_1 про його включення в чергу з надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Його номер у загальному списку черговості 10912, а в пільговому списку - 1862.

В 2014 році позивач звернувся до управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради з запитом щодо надання інформації.

Листом управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 05.02.2014 №281/02-01-14 позивача повідомили, що його номер у загальному списку черговості 10915, а в пільговому списку 1862. Відповідно до Положення, надання громадянам земельних ділянок у порядку безоплатної їх приватизації для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на території міста Хмельницького здійснюється виключно у порядку черговості. Розгляд питання щодо виділення позивачу земельної ділянки стане можливим після того, як підійде його порядковий номер черги.

У 2018 році ОСОБА_1 звертався з запитами щодо надання інформації, у тому числі до в.о. начальника управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради.

Листом управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 22.06.2018 №Н/4424-04-18 повідомлено, що питання щодо виділення позивачу земельної ділянки стане можливим після того, як підійде його порядковий номер черги.

ОСОБА_6 юстиції України від 20.07.2018 №29264/Н-15640/8.2.1 позивача повідомлено, зокрема, про те, що Земельним кодексом України не встановлено черговості розгляду органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування клопотань громадян про безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Листом управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 20.08.2018 №Н/5402-02-2018 позивача повідомлено, що згідно Положення надання земельних ділянок здійснюється виключно у порядку черговості. Станом на 09.08.2018 його номер у загальному списку черговості 10127 а в пільговому списку - 1662. Зазначено, що для проведення повної інвентаризації земель міста необхідні великі капітальні вкладення бюджетних коштів. У звязку з цим Хмельницька міська рада не може передбачити видатки на одночасне проведення повної інвентаризації земель міста. При цьому, фактично інвентаризація земель проводиться поступово щорічно шляхом оформлення права власності, постійного користування або оренди земельних ділянок.

Листом управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 10.09.2018 №Н-26625-18 позивача повідомлено, що згідно Положення, надання земельних ділянок здійснюється виключно у порядку черговості. Станом на 06.09.2018 його номер у загальному списку черговості 10125, а в пільговому списку 1661.

Згідно з інформаційною довідкою управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 01.10.2018 №2924/02-11, станом на 01.10.2018 у пільговій черзі з надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) перед позивачем (який перебуває в черзі з 14.08.2013), перебувають 302 учасника бойових дій, 2 ветерани військової служби, 254 особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ліквідатори, 202 інваліда війни. Крім того, у даній черзі згідно Положення, перебувають ще такі категорії як ветерани праці, діти війни, один з членів багатодітної сімї (батько або мати), один з членів сімї загиблого військовослужбовця, матері-героїні, реабілітовані жертви політичних репресій, інваліди 1 та 2 груп загального захворювання, інші громадяни, які мають пільги на отримання земельних ділянок, передбачені законодавством України.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

На підставі пункту "а" статті 12, пункту "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України, пункту 34 частини 1 статті 26 та статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають у комунальній власності. Реалізовуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування мають право безоплатно передавати землі у приватну власність громадян, а саме реалізовувати їх право на отримання земельної ділянки у власність.

За змістом статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів міських рад належать вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги особам з інвалідністю, ветеранам війни та праці, сім'ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, особам з інвалідністю з дитинства, багатодітним сім'ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Приписами частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

При цьому, як зазначено вище, стаття 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає першочерговий порядок відведення земельних ділянок.

Статтею 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено позачергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чонобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильськї катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу категорія 1.

За змістом статей 13-15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасники бойових дій, інваліди війни та прирівняні до них особи мають право на першочергове відведення земельних ділянок.

Перелік осіб, які мають право на пільгове отримання земельних ділянок визначене також іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, на реалізацію своїх повноважень, з метою впорядкування зазначених правовідносин, відповідачем було прийнято Положення. Зазначене Положення, серед іншого, передбачає поширення його дії на осіб, які звертались щодо реалізації їх конституційного права на отримання земельної ділянки до його прийняття.

Надаючи оцінку твердженню позивача про те, що Земельним кодексом України не встановлено черговості розгляду органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування клопотань громадян про безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Тобто, наведені вище положеннями законодавства фактично передбачено встановлення черговості.

Разом з тим, під час розгляду даної справи суд враховує положення частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Нормами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "ОСОБА_2 проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі "Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Про правомірність віднесення до "майна" у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "існуючого майна", або активів, включаючи право вимоги, щодо яких заявники можуть стверджувати, що вони мають щонайменше "законне сподівання" отримати можливість ефективної реалізації права на майно також зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини" ("Von Maltzan and Others v. Germany"), на яке посилається позивач.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 35).

Згідно з статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання земельної ділянки передбачені чинними нормами законів України, тобто вони є конкретними. Таким чином, на них поширюється режим "існуючого майна". Проте, такі ж легітимні очікування мають і інші громадяни, які звернулися або мають намір звернутися щодо отримання земельної ділянки.

Надання позивачу переваги при отриманні земельної ділянки без наявності законодавчо визначених підстав, порушить щонайменше вимоги статті 24 Конституції України в частині осіб, які згідно з інформаційною довідкою управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 01.10.2018 №2924/02-11, перебувають в черзі перед ОСОБА_1.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, Хмельницька міська рада наділена повноваженнями приймати нормативні акти, спрямовані на визначення та врегулювання внутрішніх процедур, які б визначали послідовну реалізацію повноважень щодо безоплатної передачі землі у приватну власність громадян. Визначення черговості передачі землі забезпечує можливість громадянам скористатися їх конституційними правами щодо безоплатного отримання у власність земельної ділянки. Хронологічне формування черги залежно від часу звернення особи та з врахуванням наявності чи відсутності в неї пільг щодо отримання земельної ділянки сприяє прозорості та усуненню будь-яких проявів упередженості. Також, визначена можливість звернення щодо реалізації права на отримання землі після досягнення 18-річного віку надає імовірність свідомого впливу громадян на визначення їх номеру в черзі.

Позивач посилається на лист ОСОБА_6 юстиції України від 20.07.2018 №29264/Н-15640/8.2.1 лише в частині, де вказано, що Земельним кодексом України не встановлено черговості розгляду органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування клопотань громадян про безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Разом з тим, у своєму листі ОСОБА_6 юстиції також зазначило, що деякими законодавчими актами закріплюються права окремих категорій громадян на отримання земельних ділянок, зокрема, права на першочергове (переважне) відведення земельних ділянок, які віднесено до відання органів місцевого самоврядування.

При цьому, відсутність посилання в змісті оскарженого Положення на норми Конституції України та Земельного кодексу України не свідчить про його прийняття з порушенням норм законодавства. Крім того, в даному положенні встановлена процедура реалізації конституційного права громадян на отримання у власність земельної ділянки.

Суд вважає оціночним судженням позивача щодо більш якісного викладу змісту Положення, яке затверджене в місті Рівне та регулює аналогічні відносини. Надання оцінки викладу змісту Положення, яке затверджене в місті Рівне, та, на думку позивача, регулює аналогічні правовідносини, а також його дослідження в розрізі співставлення з оскарженим Положенням не є предметом розгляду в межах даної справи.

Таким чином, відсутні підстави для визнання протиправним та нечинним Конституції України та Земельному кодексу України Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території м. Хмельницького, затвердженого рішенням третьої сесії Хмельницької міської ради від 27.09.2006 №16 із внесеними змінами та доповненнями.

Суд зазначає, що за змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Так, субєктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до статей 12, 40, 118 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Органи місцевого самоврядування є суб'єктами земельних відносин, здійснюючи їх регулювання. У таких земельних відносинах вони здійснюють установлені для них функції та повноваження. Перелік повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері земельних відносин свідчить, що вони наділені повноваженнями органів територіальних громад щодо земель комунальної власності, зокрема: розпорядження ними, передача їх у власність громадян і юридичних осіб, надання в користування тощо.

Згідно з частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд враховує, що відповідачами не заперечується конституційне право позивача щодо безоплатної передачі земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Разом з тим, на підставі системного аналізу вищевказаних норм права, суд зазначає, що реалізація права позивача на отримання земельної ділянки на пільгових умовах вимагає від останнього вчинення певних дій, спрямованих на реалізацію такого права. Зокрема, згідно з нормами Земельного кодексу України, такими діями є надання відповідному органу місцевого самоврядування клопотання із зазначенням цільового призначення земельної ділянки та її орієнтовних розмірів. Також до клопотання слід додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Зазначені вимоги не були дотриманні позивачем, що ним не заперечується. Крім того, позивач звертався з клопотанням в 2013 році. Результати його розгляду ним не оскаржені. Надалі ОСОБА_1 звертався лише з запитами щодо надання інформації, що позивач підтвердив в судовому засіданні.

При цьому, посилання позивача на відсутність інформації щодо місця розташування вільних земельних ділянок суд оцінює критично, оскільки зазначена обставина не передбачена законодавством як підстава для звільнення від виконання обов'язку здійснити дії щодо подачі відповідного клопотання та додатків до нього, передбачені Земельним кодексом України для виділення земельної ділянки, навіть якщо земельна ділянка виділяється на пільгових умовах.

Щодо твердження позивача про його дискримінацію внаслідок ненадання земельної ділянки за умови її надання іншим особам, суд зазначає та враховує наступне.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначає Закон України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Частиною 1 статті 14 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" визначено, що особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом.

ОСОБА_1 не надав доказів звернення зі скаргою щодо виникнення щодо нього дискримінації. Не здобуті такі докази і судом.

Разом з тим, згідно з наведеною вище дефініцією поняття "дискримінація", остання має місце лише тоді коли порушення прав відбувається з причини певної ознаки особи. Таке тлумачення у повній мірі відповідає положенням частини 2 статті 24 Конституції України і статті 14 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, а також практиці європейського суду з прав людини у справах про дискримінацію.

Більше того, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в статті 1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачена загальна заборона дискримінації: "1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1".

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" ("Pichkur v. Ukraine") від 07.11.2013 встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства" ("Willis v. the United Kingdom").

У рішенні по справі "Тлімменос проти Греції" ("Thlimmenos v. Greece") Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак, це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Таким чином, як Законом України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", так і практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях, а також в однаковий спосіб до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Суд зазначає, що позивач вказує на застосування щодо нього дискримінації шляхом надання земельних ділянок іншим особам. При цьому, позивачем не враховано наявність осіб, які мають як загальні, так і пільгові підстави отримання земельних ділянок, та звернулись за їх отриманням раніше, ніж ОСОБА_1. Разом з тим, суд зазначає, що з врахуванням наведених вище положень, надання без законних підстав позивачу переваги в отриманні земельної ділянки раніше, ніж особи, які мають вищі, ніж він порядкові номери, створить обставини для дискримінації зазначених осіб.

Жодної іншої легітимної, виправданої підстави, яка б пояснила або ствердила наявність дискримінаційної ситуації щодо ОСОБА_1, останнім не наведено, а судом не встановлено.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано факту наявності щодо нього дискримінації, а саме щодо наявності в нього певної ознаки, у тому значенні, яке використовується у Законі України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".

Тобто, має місце припущення позивача про обмеження його прав, яке не можна пов'язувати з дискримінацією.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частинами 1, 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Аналіз частини 7 статті 118 Земельного кодексу України та вищенаведених положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" свідчить про те, що до повноважень управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради не належить питання розпорядження земельними ділянками. Зазначена обставина також підтверджується змістом Положення про управління земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів, затвердженим рішенням дванадцятої сесії Хмельницької міської ради від 26.06.2007 №29.

Зазначене належить до компетенції органу місцевого самоврядування, а не структурного підрозділу міської ради.

Таким чином, відсутні підстави для визнання протиправними дій управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради, стосовно ненадання ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови на території міста Хмельницького протягом більше п'яти років.

Враховуючи наведені вище обставини, відсутні підстави для зобов'язання Хмельницьку міську раду та управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради надати ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови на території міста Хмельницького.

Також суд звертає увагу на відсутність законодавчо визначеного строку для надання громадянину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Таким чином, суд не зобов'язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору та є суб'єктивними.

Так, суд не надає оцінку доводам позивача про неправомірне отримання земельних ділянок посадовими особами та іншими громадянами, а також обставинам, пов'язаним з різними формами реалізації громадянами земельних ділянок, оскільки правомірність отримання ними земельних ділянок та реалізації права власності не є предметом розгляду в межах даної справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, відповідачами спростовано, а позивачем не підтверджено правомірність заявлених позовних вимог, тому, в їх задоволенні слід відмовити повністю.

Зі змісту приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради, Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14 грудня 2018 року

Позивач:ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 29006 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Хмельницька міська рада (вул. Гагаріна 3, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 33332218) Управління земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради (вул. Подільська 10/1, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 33232766)

Головуючий суддя ОСОБА_7