Справа № 1340/3452/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2282/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Кухар Н.А., час ухвалення судового рішення 13 год 12 хв у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП №39326107 від 05.06.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 та прийняти постанову, якою задовольнити його позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оспорювана постанова мала бути винесена державним виконавцем після закінчення терміну на добровільне виконання, що чітко передбачено ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон №606-XIV), яка була чинна на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2013. Також вказує, що вимога про сплату виконавчого збору мала бути винесена не пізніше ніж через шість місяців після відкриття провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління (далі - Шевченківський ВДВС ЛМУЮ) юстиції Саківом О.О. серії ВП №39326107 від 14.08.2013 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №5080, виданого 19.07.2013 приватним нотаріусом Боднар І.М., про звернення стягнення на рухоме майно, а саме : автомобіль марки МАЗ 551605-271, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, колір - білий, номер кузова НОМЕР_2; тип самоскид С, що належить на праві власності ОСОБА_1 За рахунок отриманих від реалізації рухомого майна задовольнити вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в сумі 486 303, 60 грн.

У пункті 2 даної постанови боржнику запропоновано добровільно виконати її у термін до семи днів з моменту винесення, а пунктом 3 передбачено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, виконання буде здійснено в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

У період з 27.08.2013 по 06.06.2018 Шевченківським ВДВС ЛМУЮ було здійснено виконавчі дії по виконанню виконавчого напису нотаріуса за №5080, виданого 19.07.2013, зокрема, проведено розшук майна боржника, опис арештованого майна, транспортного засобу, який передано на відповідальне зберігання боржнику.

06.06.2018 представником ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» подано заяву до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення без виконання виконавчого документа стягувачу на підставі ч.1 п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

05.06.2018 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Кіт В.Ю. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору серії ВП № 39326107 у розмірі 48 630,36 грн, а 12.06.2018 постанову про повернення виконавчого документа стягувачу серії ВС № 39326107 та винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу надавався строк для добровільного виконання виконавчого документу до 21.08.2013, однак останній будь-яких дій в напрямку виконання рішення не здійснив, у зв'язку з чим було розпочато примусове виконання виконавчого напису та правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору відповідно до Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно ч.1, 2 ст.25 Закону №606-XIV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 27 цього Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього ж Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного його виконання державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.28 Закону №606, у разі невиконання боржником рішення у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404, Закон №606-XIV визнаний таким, що втратив чинність з дня набрання чинності Законом №1404, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавець визначив порядок переходу від однієї форми регулювання правовідносин до іншої, навівши відповідні правила у розділі ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404.

Так, згідно п.7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом першим частини другої цієї статті передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та цим Законом.

Згідно ч.1 ст.40 Закону №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, виконавче провадження припиняється, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Отже, обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному Законом №1404-VIII, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору в порядку статті 39 цього Закону чи повернення виконавчого документа згідно ст.37 цього ж Закону.

Відповідно до ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як зазначає позивач, державний виконавець повинен був відповідно до вимог ст.ст.27, 28 Закону №606-XIV по закінченню семиденного строку прийняти постанову про стягнення з нього виконавчого збору, проте таку виконавчу дію вчинив 05.06.2018, тобто з порушенням процедури стягнення.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта в цій частині з огляду на те, що вимоги статей 27 та 28 Закону №606-XIV не містять зобов'язання державного виконавця прийняти відразу після закінчення семиденного строку для самостійного виконання рішення постанову про стягнення виконавчого збору.

Крім того, суд апеляційної зазначає, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору є процесуальною діяльністю державного виконавця з прийняття рішення та не є виконавчою дією.

Так, відповідно до ст.13 Закону №1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

З урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювана постанова прийнята правомірно.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року по справі №1340/3452/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 13.12.2018.