Справа № 819/1026/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2018 року

Київ

справа №819/1026/13-a

адміністративне провадження №К/9901/19561/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 (судді Гуляк В.В., Каваль Р.Й., Судова-Хомюк Н.М.)

у справі № 819/1026/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільоптторг»

до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тернопільоптторг» (далі - позивач, ТОВ «Тернопільоптторг») звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі - відповідач, Тернопільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.01.2013 № .

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.12.2014 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.12.2014 та задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 та залишити в силі постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.12.2014.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судовим рішенням у справі № 819/1026/13-а встановлено, що бензин автомобільний А-95 ДСТУ 4063-2001 в кількості 8599,34 л. по ціні 10,90 грн за один літр та бензин А-92 ДСТУ 4063-2001 в кількості 10821,46 грн по ціні 10,60 грн за літр знаходиться в реалізації без відповідних документів. Також у справі № 36023/876 (2а-819/47/13) вказано, що вказаний товар (бензин) не облікований у встановленому законодавством порядку. Таким чином, судом апеляційної інстанції безпідставно не застосовано статтю 72 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції на момент ухвалення рішень судами попередніх інстанцій).

Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку господарської одиниці АЗС № 19 за адресою вул. Протасевича, 3 в м. Тернопіль, що належить позивачу ТОВ «Тернопільоптторг», щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв. За наслідками перевірки складено Акт № 0158/19/19/22/37076604 від 29.12.2012, за висновками якого позивачем порушено пункт 12 статті 3 та статтю 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме встановлено необлікований товар на загальну суму 208 440,28 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки від 29.12.2012 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08.01.2013 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на суму 416 880, 56 грн., за порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення від 08.01.2013 року є правомірним, оскільки податковою перевіркою було встановлено, що наявний на АЗС № 19 бензин автомобільний А-95 в кількості 8599,34 літрів по ціні 10,90 грн. за один літр та бензин автомобільний А-92 в кількості 10821,46 літрів по ціні 10,60 грн. за один літр знаходився в реалізації без відповідних документів, не відповідає пред'явленим документам та не відповідає вимогам технічних стандартів. Тому цей бензин не має власника і є необлікованим товаром.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

До суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( стаття 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг») .

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155, облік нафти і нафтопродуктів - операція, яка проводиться на підприємстві під час технологічного процесу і яка полягає у визначенні об'єму і маси нафти або нафтопродуктів для подальших облікових операцій.

Система вимірювання кількості і визначення показників якості нафти - сукупність засобів вимірювальної техніки, технологічного та допоміжного обладнання, що призначена для обліку нафти з визначенням її кількісних показників та формування актів приймання-здавання нафти і паспортів якості шляхом як автоматичного виконання функцій, так і одним із методів, передбачених ГОСТ 26976-86 «Нефть и нефтепродукты. Методы измерения массы» (далі - ГОСТ 26976) та цією Інструкцією.

Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 Інструкції визначено, що облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об'єму.

Для визначення маси та об'єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об'ємно-масовий статичний, об'ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об'ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ 26976.

Після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1 %. Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.

Способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою № 16-НП, № 17-НП та даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.

Вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС має здійснюватись методами та з дотриманням всіх передбачених вимог щодо здійснення таких замірів, що визначені Інструкцією від 20.05.2008 № 281/171/578/155, яка є спеціальним нормативним актом, що встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів та є обов'язковою для всіх суб'єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Така позиція Верховного Суду вже була викладена в постанові від 12.06.2018 у справі № 826/18483/13-а (К/9901 /3580/18).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для висновку відповідача про порушення позивачем пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» слугували твердження податкового органу, що наявні під час перевірки у позивача на АЗС № 19 паливно-мастильні матеріали на загальну суму 208 440,28 грн., а саме бензин автомобільний А-95 ДСТУ 4063-2001 в кількості 8599,34 літрів по ціні 10,90 грн. за один літр та бензин автомобільний А-92 ДСТУ 4063-2001 в кількості 10821,46 літрів по ціні 10,60 грн. за один літр не відповідав пред'явленим документам та вимогам технічних стандартів якості, а отже знаходився в реалізації без відповідних документів, був необлікованим, безгосподарним і без власника.

Водночас, в акті перевірки не зазначено інформації щодо методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів як того вимагає вказана Інструкція, з огляду на що інформація щодо фактичної кількості паливно-мастильних матеріалів не може вважатись достовірною, а відповідно і твердження відповідача про те, що позивач реалізовував паливно-мастильні матеріали, які не є облікованими у встановленому законом порядку, не є доведеним.

Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що висновок відповідача про безгосподарність бензину А-95 та А-92 ґрунтується не на підставі первинних документів, а лише на припущенні про неякісний бензин. Можлива невідповідність якісних характеристик нафтопродуктів якісним показникам, що були відображені в сертифікатах і паспортах якості не може свідчити про відсутність права власності на них та не є неоприбуткуванням нафтопродуктів відповідно до положень вказаної Інструкції.

Щодо посилання відповідача на висновки Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 у справі № 2-а/819/47/13 колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що такі не мають преюдиційного значення. Передбачене частиною першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції на момент ухвалення рішення судами попередніх інстанцій) звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Предметом доказування у справі № 2-а/819/47/13 є правомірність вчинення дій податковим органом щодо призначення експертизи та накладення адміністративного арешту на майно, в той час як у даній справі предметом доказування є правомірність застосування до позивача штрафних санкцій за порушення, передбачене пунктом 12 статті 3 та статті 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», тобто обставини, які підлягають доказуванню в межах спірних правовідносин є різними.

Відтак, оцінивши надані сторонами докази на підтвердження та спростування обставин, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Згідно частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 у справі № 819/1026/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
(підпис) В.П. Юрченко