Справа № П/811/1025/17
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а їн и

12 грудня 2018 року м. Дніпросправа № П/811/1025/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 р. (суддя Хилько Л.І.) в справі № П/811/1035/17 за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі Олександрійська ОДПІ) про зобов`язання здійснити нарахування та виплатити середній заробіток у середньому розмірі доходу, який би він отримав, виконуючи трудові обв`язки, починаючи з червня 2016 р. по день прийняття рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначив про невиплату йому всупереч Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Кодексу законів про працю України заробітної плати з дати призову на військову службу за контрактом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 р. позов задоволено, зобов`язано Олександрійську ОДПІ здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 заробітну плату у середньому розмірі доходу в сумі 103551,70 грн. за період з 01 червня 2016 року по 17 травня 2018 року; рішення в частині стягнення з Олександрійської ОДПІ на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4543,60 грн. звернуте до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує на безпідставність поновлення судом першої інстанції строку звернення до суду; відсутність правових підстав для застосування до позивача гарантій, передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП, оскільки на час укладання позивачем контракту (17.05.2016 р.) в країні не було особливого періоду, чергової хвилі мобілізації не оголошувались. Також вважає безпідставним звернення до негайного виконання судового рішення в частині стягнення на користь позивача середньої заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4543,60 грн. На думку апелянта, судом першої інстанції не врегульоване питання відрахування податків та зборів з присуджених на користь позивача сум.

Учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга повинна бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу №1-о від 05.01.2015 року обіймає посаду головного державного інспектора з питань юридичної роботи Знам`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

17.05.2016 року між ОСОБА_1 і Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на час дії особливого періоду до оголошення демобілізації. Згідно з наказом № 120 від 17.05.2016 року з того ж дня позивача зараховано до списків особового складу частини в 6 навчальну механізовану роту, а 22.07.2016 року згідно з наказом №163 позивача зараховано до складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , в якій станом на час розгляду справи позивач проходить військову службу.

28.11.2016 року позивач письмово звернувся до Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області з листом з метою з`ясування обставин, зокрема щодо збереження за ним місця роботи і займаної посади; з яких підстав з травня 2016 року йому не виплачується середня заробітна плата; чи визнає фіскальний орган заборгованість перед ним по виплаті середньої заробітної плати з травня 2016 року; чи планується виплата йому середньої заробітної плати взагалі.

Олександрійською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області надіслано позивачеві лист-відповідь № 4953/11/26/10-00 від 29.12.2016 року, в якому вказано, що станом на 29.12.2016 року перед позивачем відсутня заборгованість щодо виплати заробітної плати, при цьому вказано про проведення реорганізації Знам`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, утворення Знам`янського відділення Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

29.04.2016 року позивачу як працівнику, що обіймає посаду державного інспектора з питань юридичної роботи Знам`янської ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області, вручено попередження про наступне вивільнення у зв`язку із реорганізацією Знам`янської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області шляхом приєднання до Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області та скороченням чисельності штату.

29.07.2016 року підписано та затверджено передавальний акт про передачу активів і пасивів Знам`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, яка реорганізовується у зв`язку із утворенням Знам`янського відділення Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Наказ про звільнення ОСОБА_1 . Знам`янською ОДПІ чи її правонаступником Олександрійською ОДПІ не видавались, трудова книжка знаходиться в Олександрійській ОДПІ.

Враховуючи положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 119 Кодексу законів про працю України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку протягом всього строку військової служби за контрактом.

При вирішенні питання щодо розміру середньої заробітної плата, яка повинна бути виплачена позивачу, суд першої інстанції виходив із розміру середньоденної заробітної плати 211,33 грн., яка обчислена з розміру виплаченого позивачу грошового забезпечення за період березня-квітня 2016 року - 7607,86 грн. відповідно до довідки від 05.10.2017 р., та дійшов до висновку про недоотримання позивачем у період з 01.06.2016 року по 17.05.2018 року заробітку в розмірі 103 551,70 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, виходячи з розрахунку: 211,33 грн. х 490 робочих днів.

Крім того, з урахуванням вимог статті 371 КАС України суд першої інстанції звернув до негайного виконання рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманого грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць (4543,60 грн.).

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу №1-о від 05.01.2015 р. обіймає посаду головного державного інспектора з питань юридичної роботи Знам`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі Знам`янська ОДПІ).

17.05.2016 р. ОСОБА_1 укладено з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на час дії особливого періоду до оголошення демобілізації.

Наказом № 120 від 17.05.2016 р. з 17.05.2016 р. позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 6-ої навчальної механізованої роти, а 22.07.2016 р. наказом №163 позивача зараховано до складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , в якій станом на час розгляду справи позивач проходить військову службу.

28.11.2016 р. позивач звернувся до Олександрійської ОДПІ з листом, в якому просив надати інформацію про збереження за ним місця роботи і займаної посади; з яких підстав з травня 2016 р. йому не виплачується середня заробітна плата; чи визнає фіскальний орган заборгованість перед ним по виплаті середньої заробітної плати з травня 2016 р.; чи планується виплата йому середньої заробітної плати взагалі.

Олександрійською ОДПІ повідомлено позивача листом № 4953/11/26/10-00 від 29.12.2016 р. про те, що станом 29.12.2016 р. перед позивачем відсутня заборгованість щодо виплати заробітної плати, зазначено про проведення реорганізації Знам`янської ОДПІ, утворення Знам`янського відділення Олександрійської ОДПІ.

Крім того, 29.04.2016 р. позивачу як працівнику, що обіймає посаду державного інспектора з питань юридичної роботи Знам`янської ОДПІ, вручено попередження про наступне вивільнення у зв`язку із реорганізацією Знам`янської ОДПІ шляхом приєднання до Олександрійської ОДПІ та скороченням чисельності штату.

29.07.2016 р. підписано та затверджено передавальний акт про передачу активів і пасивів Знам`янської ОДПІ, яка реорганізовується у зв`язку із утворенням Знам`янського відділення Олександрійської ОДПІ.

Наказ про звільнення ОСОБА_1 . Знам`янською ОДПІ чи її правонаступником Олександрійською ОДПІ не видавався, трудова книжка позивача знаходиться в Олександрійській ОДПІ.

Спірним в цій справі є питання застосування до позивача гарантій, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з дією особливого періоду, а також дотримання позивачем строку звернення до суду з питання захисту порушеного права.

Першим питанням, який підлягає дослідженню, в контексті доводів апеляційної скарги є дотримання позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 р. задоволено клопотання позивача та визнано поважними притичини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом. Суд першої інстанції виходив з того, що про порушення свого права позивач дізнався в період проходження військової служби за контрактом. Цією ж ухвалою судом першої інстанції відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Оскільки позивач проходить державну службу, на нього розповсюджується дія Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), відповідно до ч. 2 ст. 233 якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак, оскільки спірним питанням є питання оплати праці позивача, до цих правовідносин не застосовуються строки звернення до суду, відповідно, є необґрунтованими доводи апелянта про порушення строку звернення до суду.

Вирішуючи по суті спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

За приписами частин 1 та 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних під час мобілізації, в особливий період, у разі оголошення демобілізації здійснюється відповідно до підпункту "ґ" частини другої статті 26 цього Закону.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Статтею 119 КЗпП в редакції, що діє з 01.01.2016 р., встановлено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач проходить службу за контрактом у Збройних Силах України, який є строковим та укладений на час дії особливого періоду до оголошення демобілізації, суд вважає обґрунтованим висновок суд першої інстанції, що позивач має право на отримання середнього заробітку за основним місцем роботи протягом всього строку служби.

Стосовно доводів апелянта про відсутність правових підстав для застосування до позивача гарантій, передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП, оскільки на час укладання позивачем контракту (17.05.2016 р.) в країні не було особливого періоду, чергової хвилі мобілізації не оголошувались, суд зазначає наступне.

Верховним Судом в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №813/1919/16 викладена наступна правова позиція.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом відповідно до норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.

Абзацом п`ятим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XIIвстановлено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з абзацом четвертим статті 1 вищезазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Отже, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що на даний час в Україні діє особливий період.

Враховуючи викладену вище правову позицію Верховного Суду щодо дії особливого періоду, суд вказує на необґрунтованість доводів апелянта щодо незастосування до позивача гарантій, передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП, щодо збереження за працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення за місцем роботи середнього заробітку.

Апелянтом не оспорюється розрахунок середньої заробітної плати, здійснений судом першої інстанції, який підлягає нарахуванню та виплаті позивачу, тому, з огляду на приписи ст. 308 КАС України щодо меж апеляційного перегляду справи, судом не надається правова оцінка такому розрахунку.

Разом з тим, суд зазначає, що судом першої інстанції правильно обчислена середньоденна заробітна плата та період, за який підлягає нарахуванню та виплаті середня заробітна плата.

Стосовно доводів апелянта про відсутність процесуальних підстав для звернення до негайного виконання судового рішення суд вказує на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки судовим рішенням зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату, тобто фактично прийнято рішення про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби, суд першої інстанції обґрунтовано звернув до негайного виконання рішення в межах стягнення за один місяць.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованим посилання апелянта про не врегулювання судом першої інстанції питання відрахування податків та зборів з присуджених на користь позивача сум в резолютивній частині рішення.

Оскільки в мотивувальній частині рішення судом зазначено, що сума, присуджена на користь позивача, в розмірі 103 551,70 грн. є сумою без утримання податків та інших обов`язкових платежів, суд змінює резолютивну частину судового рішення в цій частині.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Оскільки ця справа стосується питання проходження публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 р. в справі № П/811/1035/17 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 р. в справі № П/811/1035/17 за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про зобов`язання вчинити певні дії змінити.

Доповнити абзац другий резолютивної частини рішення після словосполучення « 17 травня 2018 року» висловом «що є сумою без утримання податків та інших обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12.12.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12.12.2018 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко