Справа № 826/858/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року м. Київ № 826/858/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби в м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві без номеру і без дати, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн. за неподання декларації за 2016.

Оскаржуючи вказане рішення, позивач звертає увагу, що у ньому не визначено дати та номеру, відсутній розрахунок штрафних санкцій. Акт перевірки також не відповідає встановленим вимогам. Суть претензій відповідача до позивача, як зазначається у позові, зводиться до того, що позивачка отримувала доходи у вигляді вартості успадкованого майна без визначення первинного або іншого документу, що підтверджує факт отримання спадщини та її розмір. Позивачка звертає увагу на те, що на запит відповідача надала відповідь, що будь-яких коштів за договором дарування частки банківського вкладу № 479 від 05.04.2016 вона не отримувала і тому в неї відсутній обов'язок сплачувати податок на доходи. Позивач звертає увагу, що спотворюючи її відповідь, відповідач незаконно зазначив, що позивачка своїм листом повідомила про отримання доходу у сумі 182 929,61 грн.

Позивач також зазначає про те, що внаслідок віднесення банку до категорії неплатоспроможних, не було реалізовано її права як правонаступника вкладника, не було отримано вклад у дар.

Отже, як зазначає позивачка у позовній заяві, в акті перевірки не підтверджено належними доказами обов'язок позивачки подавати декларацію.

Водночас, позивачка звертає увагу на порушення строку розгляду скарги на оскаржуване рішення.

Відповідач у запереченнях на позов (т.1, а.с. 114) просив відмовити у задоволенні позову, звертаючи увагу на те, що за результатами перевірки було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2017 про застування штрафу у розмірі 170 грн. за неподання декларації.

Між іншим, відносно доводів позивача щодо неможливості виконати умови договору дарування з причин призупинення повноважень органів управління, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до постанови НБУ від 05.04.2016 № 234 банк віднесено до категорії неплатоспроможних та ФГВФО прийнято рішення від 05.04.2016 про запровадження в банку тимчасової адміністрації. Згідно з рішенням від 21.04.2016 № 560 строки тимчасової адміністрації продовжено до 04.06.2016. Відповідач звертає увагу, що відповідно до ст. 43 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» клієнти мають право звернутись до уповноваженої особи Фонду протягом 30-ти днів з дня публікації оголошення (09.06.2016) про ліквідацію банку з наданням копій платіжних документів з відміткою банку, за яким було здійснено перерахування коштів. А відтак, як наполягає позивач, позивачка отримала дохід, про що зазначено в акті перевірки, у зв'язку з чим повинна була подати декларацію про доходи.

Відтак, з підстав, викладених в Акті перевірки, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивачкою подано відповідь на відзив (т.1, а.с. 126).

Ухвалою від 29.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників учасників справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

У матеріалах справи наявне податкове повідомлення рішення без дати і номеру, яке складено на підставі акту перевірки від 27.10.2017 № 2125/26-15-42-02-12/НОМЕР_2 (з урахуванням висновку про розгляд заперечення від 13.11.2017 № 50/26-15-42-02, відповідно до якого встановлено порушення п/п. 49.18.4, п. 176.1, п. 179.1. ПК України та на підставі п/п. 54.3.1., п. 120.1., застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб» (код 11010500).

До вказаного рішення та позову додано розрахунок штрафних санкцій, що спростовує доводи позивача відносно ненадання їй вказаного розрахунку.

Власне із самого акту перевірки вбачається проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДФО та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді успадкованого майна ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) за 2016 рік.

Перелік документів, на підставі яких проводилась перевірка, визначені у п. 2.6. Акту перевірки.

Зазначено, що відповідно до наявної податкової інформації позивачка отримувала доходи внаслідок укладання договору дарування від фізичної особи, яка не є членом сім'ї першого ступеня споріднення (ознака доходу 114), які оподатковуються відповідно до п/п. 174.2.2. ПК України та підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу згідно п/п. 164.2.10 ПК України, та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи.

В контексті наведеного зазначається, що приватним нотаріусом ОСОБА_2 подано податковий розрахунок за формою 1-ДФ за 2 кв. 2016, в якому відображено інформацію щодо отриманого позивачкою доходу у розмірі 182 929,61 грн. за ознакою 114.

Зазначено, що сума доходу складає 182 929,61 грн., податок, що підлягає сплаті, складає 9146,48 грн.

Відтак, щодо неподання податкової декларації за 2016, констатовано порушення вимог п/п. 49.18.4, п. 176.1, п. 179.1., п. 179.2 ПК України.

На підстав зазначених висновків Акту перевірки прийнято оскаржуване рішення та інші ППР, які не є предметом оскарження у даній справі.

Рішенням ДФС України від 14.12.2017 за результатами розгляду кількох скарг на ППР, які були прийняті за результатами перевірки, у т.ч. щодо накладення штрафу у розмірі 170 грн. (№ від 17.11.2017), залишила без задоволення скарги позивачки. Наведене, крім іншого, спростовує доводи позивача відносно того, що скарга на ППР про накладення штрафу не була розглянута.

У рішенні ДФС України від 14.12.2017 за результатами розгляду кількох скарг на ППР, які були прийняті за результатами перевірки, у т.ч. щодо накладення штрафу у розмірі 170 грн. (№ від 17.11.2017) за неподання декларації (т.1, а.с. 36), зазначається, що між позивачкою (обдарована) та гр. ОСОБА_3 укладено договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016, який зареєстровано у реєстрі за № 474. Відповідно до умов п. 1 договору позивачка прийняла в дар гроші у розмірі 7038,46 доларів США, що становить 182 929,61 грн., які розміщені на рахунку дарувальника, відкритому в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК». Дарувальник наділяє обдаровуваного всіма правами вкладника. Пунктом 4 договору встановлено, що дарувальник протягом 2-х днів з моменту підписання договору зобов'язаний повідомити банк про дарування коштів.

Копія вказаного договору надано до матеріалів справи (т.1, а.с. 39), згідно із цим договором позивачка прийняла в дар кошти. Сторони угоди акцентували увагу на тому, що право власності на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняттям дарунка вважатиметься одержання обдаровуваної оригінального примірника договору, що у даному випадку не заперечується позивачем. Зазначається у договорі також, що обдаровуваний, з моменту отримання дарунку, замінює дарувальника у правовідносинах, які склалися між дарувальником та ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» згідно з договором № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015, в тому числі в частині отримання після закінчення строку дії договору (30.12.2016), набутих у власність грошових коштів у розмірі 7038,46 доларів США.

У рішенні ДФС України, між тим, зазначається, що договір про розірвання договору дарування грошових коштів від 28.08.2017 складений у іншому звітному періоді (2017), ніж договір дарування, та до договору про розірвання договору дарування не надано доказів повернення коштів.

Між іншим, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на звернення позивачки від 22.06.2016 повідомив, що тимчасова адміністрація у Банку запроваджена з 05.04.2016, а з 06.06.2016 здійснюється процедура ліквідації банку. Звертається увага, що операції, які не відображені в обліку Банком станом на дату початку процедури виведення Банку з ринку не підлягають відшкодуванню Фондом. Додатково повідомлено, що вимоги кредиторів Банку прийматимуться з 09.06.2016 30 днів

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Пунктом 15.1 статті 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Згідно із приписами пункту 174.6 статті 174 Податкового кодексу України об'єкти дарування, зазначені в пункту 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Доходи у вигляді дарунка, нараховані (виплачені, надані) платнику податку юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, оподатковуються на загальних підставах, передбачених цим розділом для оподаткування додаткового блага.

Пунктом 174.3 статті 174 Податкового кодексу України визначено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначаються в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини.

Ставки податку на доходи фізичних осіб, за якими оподатковуються об'єкти спадщини, передбачено пунктами 174.2 та 174.6 статі 174 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України об'єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою у разі, якщо успадковуються членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, якими, згідно Податкового кодексу України, вважаються батьки фізичної особи, чоловік та дружина, діти, у тому числі усиновлені згідно підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що ключовим елементом, що зумовлює їх застосування, у т.ч. щодо подання декларації, є факт отримання дарунку, доходу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Договору дарування, Дарувальник протягом 2-х днів з моменту підписання цього Договору зобов'язаний письмово повідомити Банк про дарування коштів у розмірі, встановленому пунктом 1 даного Договору, з зазначенням в повідомленні реквізитів Обдаровуваного, відомостей про суму подарованих коштів.

В той же час, як зазначалось вище, Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та дарувальник фактично не змогли реалізувати положення договору дарування, вклад не був облікований у Банку за позивачкою, на ім'я позивачки не був відкритий рахунок, позивачка не вступила у права власника вкладу у зв'язку з діями регулятора внаслідок особливостей регулювання діяльності банку під час запровадження тимчасової адміністрації та подальшої ліквідації банку.

На підтвердження викладеного свідчить і вищезгаданий лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому зазначено, що позивачка не обліковується як вкладник ПАТ «КБ «Хрещатик».

На підтвердження факту не виконання договору дарування від 05 квітня 2016 року, відповідачем надана копія договору від 28 серпня 2017 року про розірвання договору дарування від 05 квітня 2016 року №478, який хоча і складений пізніше проведення перевірки, але підтверджує відповідні обставини на час розгляду справи по суті.

В порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не доведено зворотне.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що в провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №753/737/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору недійсним договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі № 478, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 05.04.2016 року. Рішенням суду від 17.09.2018, яким визнано договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 5.04.2016 року, укладений між вказаними особами недійсним. Відповідно до відомостей з ЄДРСР відсутні відомості щодо оскарження рішення суду в апеляційному порядку або його скасування.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність у позивачки обов'язку декларувати не отримані доходи, а відтак і про відсутність обов'язку подавати декларацію відповідно до норм, зазначених в Акті перевірки.

Відтак, позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 17.11.2017 про застування штрафу у розмірі 170 грн. за неподання декларації.

Що стосується компенсації позивачу понесених витрат у сумі 6 400,00 грн. на професійну правничу допомогу та 350 грн. за участь у судовому засіданні, суд виходить з наступного.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У даному випадку, до матеріалів справи надано договір про надання правничої допомоги № 6 від 14.09.2017 та акт від 15.01.2018 з квитанцією на 6400 грн. Договір з боку виконавця підписаний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6.

Однак, у даному випадку свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю видано 08.02.2018 (а.с.134), тобто після звернення до суду; у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості відносно ОСОБА_6; як вказаний договір, так і наданий акт не містять інформації та посилання щодо участі ОСОБА_6 в оскарженні податкового повідомлення-рішення про застосування до позивачки штрафу у розмірі, тобто не містять достатньої інформації для встановлення зв'язку між вказаним договором, послугами, оплатою та даною справою.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для стягнення судових витрат по наданню правової допомоги.

У той же час, на користь позивача підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір, оригінал квитанції щодо чого наявний у матеріалах справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2017, прийняте ГУ ДФС у м. Києві, про застування до ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2; адреса: 02140, АДРЕСА_1) штрафу у розмірі 170 грн. за неподання декларації за 2016 рік.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2; адреса: 02140, АДРЕСА_1) 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (адреса: вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04655, ).

У стягненні витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін