Справа № 815/2558/18
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2558/18

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018р. по справі за адміністративним позовом Одеської митниці ДФС до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018р. Одеська митниця ДФС звернулася в суд із позовом до Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 15.05.2018р. старшого державного виконавця ВПВР управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Носенка С.Б. (ВП №55930409) про стягнення з Одеської митниці ДФС виконавчого збору у розмірі 14 892грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7.02.2018р. у справі №815/6163/15 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015р. у справі №815/6163/15 скасовано. Ухвалено у справі №815/6163/15 нову постанову, якою позов задоволено частково та поновлено особу на посаді.

У лютому 2018р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист за №815/6163/15, на підставі якого ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження за №55930409.

В подальшому, у травні 2018р. старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Носенком С.Б. винесено постанову про стягнення з Одеської митниці ДВС виконавчого збору у розмірі 14 892грн..

Позивач вважає постанову про стягнення виконавчого збору протиправною та незаконною, у зв'язку із чим звернувся з відповідним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщенні про час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили. Представником Одеської митниці ДФС подано клопотання про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

З урахуванням належного сповіщення сторін, про час і місце розгляду справи, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті та відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Одеська митниця ДФС приймаючи спірну постанову про стягнення виконавчого збору діяло в межах своїх повноважень та на підставі діючого законодавства України про виконавче провадження.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано сторонами, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7.02.2018р. у справі за №815/6163/15 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2015р. - скасовано. Ухвалено у вказаній справі нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок за №484/15-53-17-15 від 14.05.2015р. ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області про результати перевірки, передбачених п.2 ч.5 ст.5 ЗУ «Про очищення влади». Визнано протиправним та скасовано наказ Одеської митниці ДФС за №926-о від 14.09.2015р. про звільнення ОСОБА_3 з посади головного державного інспектора відділу митної вартості управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Одеської митниці ДФС. Зобов'язано Одеську митницю ДФС поновити ОСОБА_3 на посаді головного державного інспектора відділу митної вартості управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Одеської митниці ДФС. В решті позовних вимог відмовлено.

У лютому 2018р. на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 7.02.2018р. у справі за №815/6163/15, яка набрала законної сили 7.02.2018р., Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист за №815/6163/15, на підставі якого ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження за №55930409.

В подальшому, 14.05.2018р. старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Носенком С.Б. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнути з Одеської митниці ДФС виконавчий збір у розмірі 14 892грн. (а.с.70-71).

Перевіряючи правомірність дій та рішень виконавчої служби, з урахування підстав, за якими позивач пов'язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Приписами ч.1 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 ст.27).

Апеляційний суд зазначає, що ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» визначений виключний перелік підстав, за якими виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника. Так, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (ч.5). У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (ч.7). Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.9).

За правилами ч.3 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.1, 3, 4, 6 ч.1 ст.37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до п.11 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.63 цього Закону.

Так, приписами ч.3 ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, враховуючи те, що у даній справі державним виконавцем закрито виконавче провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», відсутні докази скасування постанови про закриття виконавчого провадження, апеляційний суд вважає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови від 14.05.2018р. про стягнення виконавчого збору діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений діючим законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову Одеської митниці ДФС.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018р.- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В .Яковлєв