Справа № 1340/4329/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3454/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Костецьким Н.В. у м.Львові, у справі № 1340/4329/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим, що позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не приведено позовну заяву у відповідність до вимог ст.160 КАС України з урахуванням вимог ч.1 ст. 161 КАС України шляхом надіслання на адресу суду уточненої позовної заяви, оформленої відповідно до вимог, передбачених ст.160 КАС України, із наданням до суду примірників уточненої позовної заяви у новій редакції відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 01 жовтня 2018 року на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 24 вересня 2018 року ним на адресу суду було скеровувано заяву із додатками та її копії відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, у якій зазначав, що до цього ж відповідача з тих самих підстав та предметом до суду не звертався, до заяви долучались письмові докази, на яких ґрунтувались його позовні вимоги, а саме попередні накази про звільнення з служби в ОВС, судові рішення про скасування таких наказів і поновлення на службі, копії заяви про звільнення з ОВС у зв'язку з переходом на службу в Національну поліцію та про прийняття в цей орган. Зазначає, що всі додатки були належним чином завірені із покликанням на місцезнаходження оригіналів поданих копій документів. Також зазначає що на виконання ухвали суду ним зазначено всі відомості про себе та відомості, які йому були відомі про відповідачів, а саме поштові індекси, телефони, адреси, свій ідентифікаційний код.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справеливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст. 171 КАС україни, суддя після одержання позовної заяви, зокрема зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України. Також статтею 161 КАС України визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Як слідує з матеріалів справи ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року, встановивши, що позовна заява подана ОСОБА_1 без додержання вимог, передбачених ст.ст. 160, 161 КАС України, таку залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків.

Зі змісту ухвали слідує, що позивачем у позовній заяві не зазначено адреси електронної пошти позивача та не зазначено відомостей щодо її відсутності, письмово не підтверджено, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Судом зазначено про необхідність на усунення даних недоліків надати суду позовну заяву, оформлену відповідно до вимог, передбачених ст.160 КАС України, із наданням до суду примірників позовної заяви у новій редакції відповідно до кількості учасників справи.

Крім того судом в ухвалі без руху зазначено, що в порушення частин 1, 2, 4, 5 ст. 94 КАС України позивачем до позовної заяви долучено копії документів, які не засвідчені в установленому законом порядку, відтак на усунення зазначено недоліку вказано про необхідність надати належним чином засвідчені копії документів.

Згідно з наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення ф. 119, копію ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 отримав 27.09.2018.

В межах наданого строку на усунення недоліків позовної заяви позивачем на адресу суду скеровано заяву, у якій зазначив, що іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подано, надано свої дані про місце проживання, наявні засоби зв»язку та ідентифікаційний код особи, відомі засоби зв'язку відповідача у справі з покликанням, що інші дані йому не відомі. Крім того зазначає, що всі додатки до позовної заяви - копії документів завірені відповідно до законодавства із зазначенням місцезнаходженя їх оригіналів. Зазначена заява подана позивачем у трьох примірниках.

Суд першої інстанції, встановиши неналежне усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 16 жовтня 2018 року повернув позовну заяву позивачу. Зокрема судом зазначено, що позивач на надіслав на адресу суду уточненої позовної заяви, оформленої відповідно до вимог, передбачених ст.160 КАС України, із наданням суду примірників уточненої позовної заяви в новій редакції відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі. Водночас в ухвалі про повернення позовної заяви суд вказав, що на усунення недоліків позивачем долучено належним чином засвідчені копії документів.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, зазначивши наступне.

Надавши правову оцінку заяві, поданій позивачем на усунення недоліків позовної заяви, колегія суддів приходить до висновку, що така заява у сукупності з позовною заявою, незважаючи на певні недоліки, містить необхідну передбачену статтею 160 КАС України інформацію, яка зокрема відповідає вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, визначеним ст. 160 КАС України.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції. Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної.

Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Водночас судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановивши ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 320, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 1340/4329/18 - скасувати.

Направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 18.12.2018.