Справа № 2040/6502/18
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 грудня 2018 р. № 2040/6502/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д.,

при секретарі судового засідання - Єрьомкіній К.І.,

за участі:

позивача - не прибув,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду за рахунком НОМЕР_2 на суму 50000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не виплачені кошти в сумі 50000,00 грн. за договором позики, що обліковувалися на поточному рахунку № НОМЕР_2 в порядку гарантованого відшкодування відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що порушує право позивача володіти, користуватися та розпоряджатися коштами, що йому належать.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що правочин з повернення коштів позивачу ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» за договором позики визнаний нікчемним. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до норм чинного законодавства гарантується повернення коштів за вкладами, під якими закон розуміє кошти в готівковій або безготівковій формі, які залучені банком від вкладника (або які надійшли від вкладника) на умовах договору банківського вкладу, банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки. Вказані кошти не були залучені банком на умовах договору банківського вкладу, банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, крім того вказані кошти також не підпадають під ознаки коштів, що прирівнюються відповідно до законодавства до вкладів, оскільки Банк у випадку позивача не виступав повіреним у договорі позики.

В судове засідання сторони не прибули, до суду надали клопотання розглядати справу за їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

З наданої до матеріалів справи виписки по особовому рахунку № НОМЕР_3 за період з 05.11.2015 року по 04.05.2016 року вбачається, що 05.11.2015 року між Банком «Михайлівський» та позивачем було укладено договір № 980-006-000146418, та залучено депозитні кошти від позивача у сумі 50000,00 грн.

В подальшому, 04.05.2016 року банком було здійснено операцію повернення депозитних коштів у сумі 50000,00 грн. за договором № 980-006-000146418 від 05.11.2015 року. Залишок на рахунку значиться 0 грн. 00 коп.

З наданої до матеріалів справи виписки по особовому рахунку № НОМЕР_4 за період з 19.05.2016 року по 24.05.2016 року вбачається повернення коштів від платника ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача за договором № 980-006-000241185 від 18.05.2016 року.

З наданих до матеріалів справи доказів судом встановлено, що 18 травня 2016 р. між Позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі ТОВ «ІРЦ») укладено договір № 980-006-000241185 на суму 50 000,00 грн.

Відповідно до умов укладеного Договору позивач передає ТОВ «ІРЦ» у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а ТОВ «ІРЦ» зобов'язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим Договором (п.1.1. Договору). Днем надання суми коштів у власність (позику) ТОВ «ІРЦ» вважається день зарахування суми коштів, зазначеної у п.п.1) п.1.2 Договору, на поточний рахунок ТОВ «ІРЦ» відповідно до умов Договору (п.п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 8.3 Договору Сторони підтверджують, що даний Договір є договором позики та регулює відносини Сторін, що пов'язані з наданням позики Позивачем ТОВ «ІРЦ» у сумі, на строк та у порядку, передбаченому цим Договором, в зв'язку з чим взаємовідносини сторін за цим Договором регулюються ст.ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно- правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

Відповідно до вказаного договору, сторонами договору є виключно ОСОБА_1 та ТОВ «ІРЦ». Банк «Михайлівський» стороною вказаного договору не зазначений.

19.05.2016 з банківського рахунку ТОВ «ІРЦ» позивачу було здійснено повернення 50 000,00 грн. з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно договору № 980-006-000241185 від 18.05.2016».

З виписки банку не вбачається, що вказані кошти на рахунок ТОВ «ІРЦ» були перераховані з банківського рахунку позивача, до якого вони були залучені за договором банківського вкладу або банківського рахунку.

Отже, суму коштів, що обліковується на рахунках Позивача, останній отримав на умовах Договору, та вони є сумою поверненої позики та процентів за користування нею. Тобто вказані грошові кошти отримані Позивачем на підставі договору позики.

З 23.05.2016 року в ПАТ «Банк Михайлівський» (далі - Банк) запроваджено тимчасову адміністрацію.

З 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» по 12.07.2018 року.

Згідно з ч.2 ст. 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 37 Закону № 4452-VI, уповноважена особа Фонду повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст. 38 цього закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно Наказу № 27/1 від 24.05.2016 року було створено комісію по перевірці правочинів (договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Наказом № 2 від 13.07.2016 року Уповноваженою особою строк проведення перевірки було продовжено.

Результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, фіксувались у відповідних актах Комісії та затверджувались наказами Уповноваженої особи (у відповідності до вимог ст. 37 Закону № 4452-VI), по мірі проведення перевірки.

Так, висновки Комісії, викладені в акті №2 від 01.06.2016 року, було затверджено Уповноваженою особою Фонду наказом №42/2 від 01.06.2016 року

Під час перевірки Уповноваженою особою Фонду було виявлено, що Банк уклав з ТОВ «ІРЦ» Договір відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 та Договір відступлення прав вимоги №1 від 19.05.2016. Вказані договори стосуються переходу прав грошової вимоги, тобто є договорами факторингу.

На виконання зазначених договорів, Банком були здійснені внутрішні проводки в балансі шляхом збільшення залишку коштів за рахунком ТОВ «ІРЦ» на суму 870 000 000,00 гривень (як оплата за Договором відступлення № 1805) та на суму 561 957 997,25 гривень (як оплата за Договором відступлення № 1).

Таким чином, 19 травня 2016 року Банк здійснив кредитні операції на загальну суму 1 431 957 997,25 гривень шляхом укладення Договорів відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 та №1 від 19.05.2016 з подальшим відображенням в балансі розрахунків за ними.

При цьому станом на 19.05.2016 року, максимальна сума кредитних операцій з юридичними особами з урахуванням встановлених Національним банком України обмежень, надавав можливість Банку проводити кредитні операції на суму 128 291 771,21 грн.

Натомість, Банком проведено кредитні операції тільки з ТОВ «ІРЦ» на суму 1 431 957 997,25 гривень, що значно перевищувало наявний вільний ліміт кредитування.

Звертаємо увагу, що 19.05.2017 Банком здійснювались й інші аналогічні кредитні операції з юридичними особами, зокрема з ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» на суму 180 966 027,90 гривень.

Таким чином, Банком порушено обмеження, встановлені Постановою №917 зі змінами внесеними Постановою № 295, в частині проведення кредитних операцій на суму 1 431 957 997,25 гривень на підставі укладених з ТОВ «ІРЦ» договорів відступлення прав вимоги, при відсутності права на укладення таких правочинів.

З наведеного вбачається, що укладання Договору відступлення №1805, Договору відступлення прав вимоги №1 було здійснено з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, а тому вказані правочини є нікчемними у відповідності до положень п.п. 2, 7, 8, 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В подальшому за рахунок коштів, відображених на рахунку ТОВ «ІРЦ» внаслідок проведення вищевказаних нікчемних правочинів (а також проведення Банком аналогічних операцій з іншими юридичними особами), були проведені операції з перерахування коштів на поточні рахунки фізичних осіб (позикодавців ТОВ «ІРЦ», в тому числі позивача), відкриті в Банку, на загальну суму 1642 млн. грн., як повернення коштів за раніше укладеними договорами позики.

Разом з тим, фактичного перерахування грошових коштів як на рахунки юридичних осіб, так і на рахунки фізичних осіб, не відбувалось - операції проводились шляхом здійснення відповідних проводок в балансі Банку, за відсутності грошових коштів в такій кількості на рахунку ПАТ «Банк Михайлівський».

Вірність висновків, викладених уповноваженою особою в акті №2 від 01.06.2016 року, та затверджених наказом Уповноваженої особи №42/2 від 01.06.2016 року, підтверджується рішеннями Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 у справі № 924/621/17 та від 12.01.2018 у справі № 924/622/17.

Зазначені справи були порушені за позовами ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНОВИЙ ЦЕНТР» про застосування наслідків нікчемності правочинів, а саме Договору відступлення № 1805 (справа № 924/621/17) і Договору відступлення № 1 (справа № 924/622/17), та стягнення з ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНОВИЙ ЦЕНТР» коштів в сумі 870 000 000,00 гривень та 561 957 997,25 гривень відповідно. За результатами розгляду справ, позови Банку задоволено повністю.

Зокрема, розглядом матеріалів справи № 924/621/17 у рішенні Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018, встановлено наступне:

«Таким чином, внаслідок перерахунку відповідачу 870000000,00 грн. було зменшено зобов'язання Банку перед ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та збільшено зобов'язання перед фізичними особами. В свою чергу, за рахунок вказаних коштів та коштів, що обліковувалися на поточному рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", відповідач здійснив повернення коштів на рахунки фізичних осіб.»

Проте, суд зазначає, що позивачем не оскаржувалася та не ставиться у справі що розглядається питання про неправомірність визнання нікчемним правочину, та з'ясування даних обставин є необхідним для вирішення справи по суті.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VІ (далі - Закон № 4452-VІ).

Відповідно до п.п. 3 та 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VІ вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту!, банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Тобто законодавець визначив, що саме залучені банком кошти є вкладом. Як вбачається з даного спору, кошти Позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця.

19.11.2016 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» №1736-VІІІ 15.11.2016.

У пояснювальній записці до проекту цього закону, розміщеній на офіційному порталі Верховної ради України зазначено:

«...Зокрема, набула розповсюдження схема, за якою у приміщеннях банку фізичним особам пропонується укладати не договори банківського вкладу з банком, а договори позики з небанківськими фінансовими установами через повіреного, яким виступає банк. При цьому з метою введення в оману споживачів щодо дійсного предмета договору банк відкриває кожному клієнту банківський рахунок, з якого в подальшому кошти перераховуються на рахунки небанківських фінансових установ.

За даними Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із використанням саме такої схеми було ошукано за посередництвом лише ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" 14 тис. фізичних осіб на загальну суму, що перевищує 1,5 млрд гривень.

Крім того, зловживаючи низьким рівнем правової та фінансової культури фізичних осіб, особливе людей пенсійного віку (понад 45 відсотків фізичних осіб, постраждалих від схеми, реалізованої, зокрема, за участю ПАТ "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ", є старшими 55 років), банком не надавалася таким особам чітка та однозначна інформація про те, що на кошти, залучені як позика до небанківської фінансової установи, не поширюються гарантії щодо їх відшкодування.

З метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ", та унеможливлених мультиплікації таких схем у майбутньому необхідно внести зміни до законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", "Про банки і банківську діяльність" та "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" для врегулювання питань:

поширення на зазначених осіб гарантій відшкодування коштів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

2. Цілі та завдання законопроекту

Законопроект розроблено з метою забезпечення захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банків, вирішення питання щодо відшкодування їм коштів, а також для та запобігання таким зловживанням у майбутньому.»

Отже, розуміння законодавцями того факту, що чинним законодавством не передбачено відшкодування коштів, залучених небанківськими фінансовими установами від фізичних осіб на умовах договорів позики, призвело до прийняття Закону №1736-VIІІ 15.11.2016, яким, з метою поширення гарантій Закону № 4452-VI, до вкладу були прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеним ознаками, які при цьому не є вкладом згідно з чинним законодавством.

Так, відповідно до п.15 Перехідних положень Закону № 4452-VI (в редакції від 15.11.2016) до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Отже, передумовою включення фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу до загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку, є наявність укладеного договору з небанківської фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.

Частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Тобто, станом на дату розгляду справи, в межах граничної суми відшкодування коштів за вкладами Фондом виплачуються як суми вкладів у розумінні ст.2 Закону № 4452-VI, так і суми коштів, прирівняних до вкладів відповідно до п.15 Перехідних положень Закону № 4452-VI.

Як вказано вище, між Позивачем та ТОВ «ІРЦ» було укладено Договір позики, за умовами якого кошти Позивача були передані у власність ТОВ «ІРЦ».

Договір позики № 980-006-000241185 від 18.05.2016 є двостороннім, укладеним позивачем безпосередньо з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", без участі Банку як повіреного, а кошти, що вносились/ отримувались за таким договором по своїй природі не є вкладом згідно Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Закону № 4452-VI.

Крім того, як вже було зазначено судом кошти залучені банком від позивача за договором від 05.11.2015 року № 980-006-000146418 відповідно до виписки банку по рахунку НОМЕР_3 були повернуті банком 04.05.2016 року.

Доказів залучення банком вказаних коштів від позивача на рахунок НОМЕР_4 позивачем до суду не надано.

Отже, гарантії Закону № 4452-VI не поширюються на ситуацію з позивачем.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, шо наказом від 01.06.2016 затверджено результати перевірки відповідно до акту № 2, з якого не вбачається, що нікчемність розповсюджується на правочин, здійснений відповідно до договору, укладеного позивачем, з огляду на те, що до матеріалів справи надано витяг з додатку 2 до Акту № 2 від 01.06.2016 року, в якому значаться відомості щодо переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 року здійснені перерахування коштів із поточного рахунку № НОМЕР_5 ТОВ «ІРЦ», в яких зазначений в тому числі відомості щодо перерахування коштів позивачу.

Суд також не бере до уваги посилання позивача про нерозповсюдження на правовідносини між ним та ТОВ «ІРЦ» наслідків нікчемності правочинів та неправомірність віднесення до правочинів транзакцій з огляду на наступне.

Ст. 202 Цивільного кодексу України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З аналізу вказаної норми, до правочинів відносяться не тільки договори, а й інші акти волевиявлення особи, наслідком яких є набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Визначення транзакції надано зокрема на сайті Національного Банку України, де зазначено, що трансакція (transaction) - термін походить від лат. Transactio - дія, договір і характеризує: 1) операцію щодо переказу коштів з одного рахунка на інший; 2) ініційовану власником картки послідовність повідомлень, які передають один одному учасники системи для обслуговування власника картки (здійснення доступу до рахунка з метою його дебетування, кредитування чи з'ясування його стану); 3) угоду з цінними паперами; 4) бухгалтерську проводку; 5) угоду, яка супроводжується взаємними поступками. Термін транзакція також часто використовують для характеристики будь-якої результативної фінансової чи комерційної операції.

За загальним визначенням транзакція (в банківській діяльності трансакція) - це здійснення закінчених дій стосовно визначеного об'єкта, що переводить цей об'єкт з одного постійного стану в інший.

З аналізу визначення поняття трансакції та поняття правочину, суд дійшов висновку, що трансакція є правочином в розумінні ЦК України.

Щодо неможливості застосування наслідків нікчемності правочинів до позивача, суд зазначає, що наказом Уповноваженої особи від 01.06.2016 №42/2 затверджені результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, викладені в Акті №2 Комісії, за яким встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів ТОВ «ІРЦ» по перерахуванню коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб у сумі 1 298 015 973,74 гривень, у відповідності до положень пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.

Згідно ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред'явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін.

Суд також зазначає, що відповідачем не було застосовано наслідки нікчемності правочину до позивача, проте було застосовано такі наслідки до ТОВ «ІРЦ» в судовому порядку, які як зазначає позивач вплинули на його права розпоряджатися своїм майном.

Рішення суду про застосування наслідків нікчемності до ТОВ «ІРЦ» набрало чинності та оскаржено позивачем, як особою, яка вважає, що вказаним рішенням вирішено питання про її права та обов'язки, не було.

Відтак, задоволення позовних вимог про вчинення уповноваженою особою Фонду дій щодо надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо позивача, як вкладника, за умови чинності наказу уповноваженої особи про нікчемність правочину є неможливим.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимог задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 13.12.2018 року.

Суддя Кухар М.Д.