Справа № 826/8566/16
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8566/16 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київгаз" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Київгаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання нечинною та такою, що підлягає скасуванню постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.05.2016 № 817 «Про накладення штрафу на ПАТ «Київгаз».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова відповідача є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що НКРЕКП на підставі наказу №58 від 04.04.2016 та на підставі посвідчень про перевірку № 45 від 06.04.2016, № 78 від 11.05.2016 в період з 21.04.2016 по 16.05.2016 проведено планову перевірку ліцензійної діяльності ПАТ «Київгаз» за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 з питань щодо дотримання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.01.2010 № 12 (далі - Ліцензійні умови), наведених у додатку 3 до Порядку контролю за додержанням ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.05.2011 № 881 (далі - Порядок № 881).

За результатами проведеної перевірки НКРЕКП складено акт перевірки дотримання Ліцензійних умов від 16.05.2016, яким встановлено порушення:

- підпункту 3.1.1 пункту 3.1 Ліцензійних умов у частині надання звітності в установленому НКРЕ порядку;

- підпункту 3.1.4 пункту 3.1 Ліцензійних умов в частині надання достовірної інформації щодо провадження господарської діяльності з розподілу природного газу;

- підпункту «б» пункту 3.8.2 Ліцензійних умов в частині використання коштів, отриманих за рахунок надання послуг з транспортування газу розподільними трубопроводами, за цільовим призначенням;

- пункту 3.9. розділу ІІІ Ліцензійних умов у частині дотримання вимог законодавства України та нормативно-технічних документів щодо якості надання послуг, а саме:

статтю 10 Закону України «Про природні монополії» від 20.04.2000 № 1682-III (далі - Закон № 1682-III) в частині надання органам, які регулюють їх діяльність, документів та інформації, необхідних для виконання цими органами своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені відповідними органами, та забезпечення посадовими особам органів, які регулюють їх діяльність, доступ до документів та інформації, необхідних для здійснення цими органами своїх повноважень;

статтю 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 № 3533-VI (далі - Закон № 3533-VI) в частині забезпечення встановлення лічильників природного газу населення в термін до 01.01.2016, що використовують природний газ для підігріву води та приготування їжі (плита + проточні водонагрівачі);

постанову НКРЕКП від 22.01.2015 № 33 у частині приведення договірних відносин у відповідність до вимог Типового договору;

постанови НКРЕ від 31.01.2013 № 76 у частині укладання договорів на основі Типового договору;

- положень пункту 6.4.3 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затвердженого постановою НКРЕ від 19.04.2012 № 420 (далі - Порядок № 420);

- пункту 4.1 Порядку формування інвестиційних програм газопостачальних, газорозподільних, газотранспортних та газозберігаючих підприємств, затвердженого постановою НКРЕ від 28.11.2011 № 2255 (далі - Порядок № 2255) в частині виконання в повному обсязі інвестиційної програми за 2015 рік;

- пункту 4.1 Порядку № 420 в частині розподілу газу за умови відсутності виділених лімітів у встановленому порядку для об'єкта системи газопостачання (газоспоживання) обсягів природного газу та пункту 4.4 Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою НКРЕ від 13.09.2012 № 1181 (далі - Правила № 1181), в частині розподілу природного газу, належного споживачу або його постачальнику від газорозподільних станцій до пунктів призначення споживача в обсягах, підтверджених Оператором.

ПАТ «Київгаз» 17.05.2016 за № 1011/04 подані заперечення на акт перевірки. Відповідач 18.05.2016 в примірнику акту перевірки зазначив, що 2 примірника акту від 16.05.2015 № 59 з додатками на 60 аркушах вручено представнику ПАТ «Київгаз» Лебедєву Ю.В. для розгляду, підписання та повернення комісії з перевірки 1 примірника акту з додатками. Станом на 18:00 18.05.2016 акт керівником/уповноваженим представником не підписано та не повернуто. Вважається, що ліцензіат від підписання акту від 16.05.2016 № 59 відмовився.

Протокольним рішенням № 1 засідання НКРЕКП, яке проводилося у формі відкритого слухання від 19.05.2016:

- зобов'язано ПАТ «Київгаз» у одноденний термін повернути до НКРЕКП примірник акту від 16.05.2016 № 59 з додатками;

- зобов'язано ПАТ «Київгаз» у двотижневий термін надати до НКРЕКП Інвестиційну програму газорозподільного підприємства на 2016 рік (І розділ Плану розвитку газорозподільної системи на 2016 - 2015 роки), у якій передбачити статтю «невикористані кошти інвестиційної програми газорозподільного підприємства на 2015 рік» на загальну суму 134 671,92 тис. грн. без ПДВ: «на встановлення будинкових лічильників природного газу на загальну суму 79 929,18 тис.грн. без ПДВ», «інші заходи на загальну суму 20 559,39 тис. грн. без ПДВ».

- у разі неподання ПАТ «Київгаз» у двотижневий термін до НКРЕКП Інвестиційної програми газорозподільного підприємства на 2016 рік (І розділ Плану розвитку газорозподільної системи на 2016 - 2015 роки), Комісії розглянути питання щодо вилучення таких коштів з відповідного тарифу;

- зобов'язано ПАТ «Київгаз» у двотижневий термін надати до НКРЕКП інформацію та документи відповідно до письмових запитів комісії з перевірки від 22.04.2016 № 42/258-16, від 25.04.2016 № 42/262-16, від 27.04.2016 № 42/265-16, від 11.05.2016 № 42/306-16 та від 13.05.2016 № 42/311-16;

- Департаменту ліцензійного контролю підготувати звернення до Київської міської державної адміністрації та правоохоронних органів щодо систематичного порушення ПАТ «Київгаз» вимог чинного законодавства;

- зобов'язано ПАТ «Київгаз» у трьохмісячний термін забезпечити у встановленому порядку приєднання об'єкта замовника ОСОБА_5 (будівництво та введення в експлуатацію газових мереж зовнішнього газопостачання об'єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання).

Постановою НКРЕКП від 19.05.2016 № 817 «Про накладення штрафу на ПАТ «Київгаз», необхідність усунення порушень та застереження щодо недопущення надалі порушень Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ»:

1. Накладено на Публічне акціонерне товариство «Київгаз» штраф у розмірі 850 000 грн. за порушення:

- підпункту 3.1.4 пункту 3.1 Ліцензійних умов в частині надання достовірної інформації щодо провадження господарської діяльності з розподілу газу;

- пункту 3.9 Ліцензійних умов в частині дотримання вимог законодавства, нормативно-технічних документів щодо якості надання послуг, а саме: абзаців п'ятого та шостого частини першої статті 10 Закону № 1682-III в частині надання органам, які регулюють їх діяльність, документів та інформації, необхідних для виконання цими органами своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені відповідними органами, та забезпечення посадовими особам органів, які регулюють їх діяльність, доступ до документів та інформації, необхідних для здійснення цими органами своїх повноважень, а також до об'єктів, устаткування та земельних ділянок, що є у їх власності або у користуванні;

- пункту 4.1 Порядку № 2255, в частині виконання інвестиційної програми, схваленої постановою НКРЕКП «Про схвалення інвестиційної програми газорозподільного підприємства ПАТ «Київгаз» на 2015 рік» від 25.06.2015 № 1849 (далі - Постанова № 1849), у повному обсязі відповідно до запланованих обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні, передбачених джерелами фінансування інвестиційної програми.

2. Зобов'язано ПАТ «Київгаз» до 06.06.2016 усунути порушення пункту 3.9 Ліцензійних умов, а саме: в частині забезпечення встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі, - до 01.01.2016.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що з огляду на встановлені у суді обставини щодо наявності в діях позивача порушень Ліцензійних умов, оскаржувана постанова відповідача є правомірною.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правові засади функціонування ринку природного газу визначає Закон України України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі - Закон № 329-VIII).

Згідно пункту 33 частини першої статті 1 Закону № 329-VIII ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 329-VIII правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Згідно частини першої статті 4 Закону № 1682-III державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 4 Закону № 329-VIII передбачено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (пункт 32 частини першої статті 1 Закону № 329-VIII).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 1682-III національні комісії регулювання природних монополій (далі - комісії) є державними колегіальними органами, які утворюються та ліквідуються Президентом України.

Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг утворено указом Президента України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 27.08.2014 № 694/2014 (далі - Указ № 694/2014).

Також згідно частини першої статті 11 Закону № 1682-III комісії діють на підставі положень, що затверджуються Президентом України.

Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затверджено Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 (далі - Положення № 715/2014).

Отже, станом на час виникнення спірних правовідносин НКРЕКП здійснювало державне регулювання ринку природного газу.

Позивач в апеляційній скарзі наголошував на тому, що Указ № 694/2014 та Положення № 715/2014 не відповідають статті 106 Конституції України. Щодо вказаних доводів колегія суддів звертає увагу на таке.

Конституційні повноваження Президента України визначені статтею 106 Конституції України. У свою чергу конституційні повноваження Кабінету Міністрів України визначені статтею 116 Конституції України.

Питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, у тому числі актів Президента України, належить до компетенції Конституційного Суду України (частина перша статті 147, пункт 1 частини першої статті 150 Основного Закону).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, 21.12.2016 Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження у справі № 1-45/2016 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 11 Закону України "Про природні монополії" від 20 квітня 2000 року № 1682-III зі змінами, абзацу п'ятого частини першої статті 12 Закону України "Про електроенергетику" від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР зі змінами, пункту 4 частини першої статті 3 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" від 9 липня 2010 року №2479-VI зі змінами, абзацу восьмого статті 13 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" від 10 січня 2002 року № 2918-III зі змінами, а також указів Президента України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 27 серпня 2014 року № 694, "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 10 вересня 2014 року № 715.

Таким чином, на розгляді у Конституційного Суду України перебувало подання Верховного Суду України щодо конституційності Указу № 694/2014 та Положення № 715/2014, а також частини першої статті 11 Закону № 329-VIII, на підставі якої вони прийняті.

Згідно частини другої статті 152 Конституції України, частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, прийняття Конституційним Судом рішення за результатами розгляду наведеного конституційного подання Верховного Суду України не могло вплинути на спірні правовідносини, оскільки рішення Конституційного Суду не впливає на чинність законів та інших актів у минулому, тобто станом на час виникнення спірних правовідносин.

Аналогічну позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема у постановах від 30 жовтня 2018 року по справі №826/24636/15, від 03 жовтня 2018 року по справі № 820/12127/15 та ін.

Окрім того, ухвалою Великої Палати Конституційного Суду України від 19.09.2018 №7-уп/2018 закрито конституційне провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 11 Закону України "Про природні монополії" від 20 квітня 2000 року № 1682-III зі змінами, абзацу п'ятого частини першої статті 12 Закону України "Про електроенергетику" від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР зі змінами, пункту 4 частини першої статті 3 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" від 9 липня 2010 року №2479-VI зі змінами, абзацу восьмого статті 13 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" від 10 січня 2002 року № 2918-III зі змінами, а також указів Президента України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 27 серпня 2014 року № 694, "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 10 вересня 2014 року № 715.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати Указ № 694/2014, Положення № 715/2014, а також статтю 11 Закону № 329-VIII такими, що не відповідають Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 238 Господарського кодексу України види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно частини першої, пунктів 1, 10, 11 частини другої статті 59 Закону № 329-VIII суб'єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом.

Правопорушеннями на ринку природного газу зокрема є: 1) порушення ліцензіатами відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності; 10) невиконання законних постанов, розпоряджень, наказів, рішень та приписів суб'єктів владних повноважень на ринку природного газу, а також створення перешкод для виконання службових обов'язків посадовими особами таких суб'єктів; 11) неподання або несвоєчасне подання оператору газотранспортної системи, оператору газорозподільної системи, оператору газосховища, оператору установки LNG та суб'єктам владних повноважень на ринку природного газу інформації, передбаченої законодавством, або надання завідомо неправдивої інформації;

У разі скоєння правопорушення на ринку природного газу до відповідних суб'єктів ринку природного газу можуть застосовуватися санкції у виді: 1) попередження про необхідність усунення порушень; 2) штрафу (пункти 1, 2 частини третьої статті 59 Закону № 329-VIII.

Відповідно до пунктів 5, 10 частини п'ятої статті 5 Закону № 329-VIII Регулятор має право: 5) накладати санкції на суб'єктів ринку природного газу (крім споживачів), які порушили свої обов'язки відповідно до цього Закону та інших актів законодавства; 10) проводити відповідно до закону перевірки суб'єктів ринку природного газу (крім споживачів).

Розміри штрафів, які можуть бути накладені регулятором у разі скоєння правопорушення на ринку природного газу визначені частинною четвертою статті 59 Закону № 329-VIII.

При цьому, суд першої інстанції доречно наголосив на тому, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.02.2015 № 85-р «Про надання дозволу на проведення перевірок Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» надано дозвіл НКРЕКП на проведення перевірок протягом лютого - червня 2015 року, враховуючи положення пункту 8 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", згідно якого установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на відсутність у НКРЕКП повноважень застосовувати санкції у вигляді штрафу, є необґрунтованими.

Згідно частини шостої статті 59 Закону № 329-VIII рішення Регулятора про накладення санкцій за порушення, передбачені цією статтею, може бути прийняте протягом п'яти днів з дня виявлення правопорушення Регулятором.

Як зазначалося, за результатами розгляду акту перевірки від 16.05.2016 НКРЕКП 19.05.2018 прийнято постанову, якою на позивача накладено штраф у зв'язку із встановленими перевіркою порушеннями, а також зобов'язано усунути порушення та не допускати його в подальшому.

Щодо суті порушень, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до підпункту 3.1.4 пункту 3.1 Ліцензійних умов, при провадженні господарської діяльності з розподілу газу ліцензіат повинен надавати НКРЕ достовірну інформацію щодо провадження господарської діяльності з розподілу газу.

Як зазначено в акті перевірки, будинкові лічильники газу за адресами: Науки, 4, Тулузи, 14, Тулузи, 4, Синьоозерна, 2, Синьоозерна, 2-а, Синьоозерна, 2-б, які були подані в затвердженій ПАТ «Київгаз» інвестиційній програмі на 2015 рік на схвалення в вересні 2015 року (зміни до інвестиційної програми на 2015 рік) і були запропоновані для фінансування за рахунок «витрат на встановлення будинкових лічильників газу» вже були фактично встановлені ПАТ «Київгаз» в серпні 2015 року за рахунок власних коштів, тобто до моменту внесення змін до інвестиційної програми на 2015 рік, тобто до 24.09.2015.

Таким чином, подаючи у вересні 2015 року зміни до інвестиційної програми на 2015 рік, позивач визначив витрати на встановлення будинкових лічильників газу, які вже бути ним понесені за рахунок власних коштів, тобто надав відповідачу недостовірну інформацію щодо провадження господарської діяльності з розподілу газу.

У світні викладеного колегія суддів наголошує на положеннях частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі позивач не стверджує, що висновок суду першої інстанції в цій частині є неправильним, не стверджує та не надає доказів тому, що спірна інформація, подана відповідачу була достовірною, посилаючись виключно на недоведення вказаних обставин відповідачем.

Також відповідач стверджує, що ототожнення НКРЕ, якому згідно Ліцензійних умов ліцензіат повинен надавати достовірну інформацію щодо провадження господарської діяльності з розподілу газу, та відповідача - НКРЕКП є необґрунтованим.

Як зазначалося, Ліцензійні умови затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.01.2010 № 12. Станом на час прийняття цього рішення повноваження відповідача здійснювали Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Проте, НКРЕ було ліквідовано та станом на час виникнення спірних правовідносин створено НКРЕКП, яке фактично перебрало на себе спірні повноваження НКРЕ, тобто є функціональним правонаступником НКРЕКП.

Тому, надання НКРЕКП ліцензіатом недостовірної інформації щодо провадження господарської діяльності з розподілу газу, є порушенням підпункту 3.1.4 пункту 3.1 Ліцензійних умов.

Пунктом 3.9 Ліцензійних умов встановлено, що ліцензіат повинен дотримуватися вимог законодавства України, нормативно-технічних документів щодо якості надання послуг.

У відповідності до абзаців п'ятого та шостого частини першої статті 10 Закону № 1682-ІІІ суб'єкти природних монополій зобов'язані: надавати органам, які регулюють їх діяльність, документи та інформацію, необхідні для виконання цими органами своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені відповідними органами; забезпечувати посадовим особам органів, які регулюють їх діяльність, доступ до документів та інформації, необхідних для здійснення цими органами своїх повноважень, а також до об'єктів, устаткування та земельних ділянок, що є у їх власності або у користуванні.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на запит комісії з перевірки від 22.04.2016 № 42/258-16 та від 25.04.2016 № 42/262-16 (уточнюючий до запиту про надання інформації від 22.04.2016 № 42/258-16), від 13.05.2016 № 42/311-16 ПАТ «Київгаз» не надало інформації та документів стосовно переліку рахунків, що використовуються при веденні господарської діяльності із зазначенням фінансової установи, в якому відкрито рахунок, дати відкриття (закриття) в період з 01.01.2015 по 31.12.2015; документів щодо підтвердження права власності на майновий комплекс, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 4-б; наказу про призначення голови правління.

На запит комісії з перевірки від 22.04.2016 № 42/258-16 та від 25.04.2016 № 42/262-16 (уточнюючий до запиту про надання інформації від 22.04.2016 № 42/258-16) ПАТ «Київгаз» не надало інформацію про протяжність газорозподільних мереж та споруд на них інших власників, які знаходилися на технічному обслуговуванні товариства, і до яких підключені інші споживачі (садові товариства, тощо), реєстр таких договорів; реєстр договорів про експлуатацію внутрішньобудинкових газових мереж; інформацію про наявність/відсутність безгосподарських мереж та їх протяжність.

На запит комісії з перевірки від 22.04.2016 № 42/258-16 та від 25.04.2016 № 42/262-16 (уточнюючий до запиту про надання інформації від 22.04.2016 № 42/258-16), від 13.05.2016 № 42/311-16 ПАТ «Київгаз» не надало інформації щодо договірних відносин з НАК «Нафтогаз України» стосовно купівлі-продажу природного газу для покриття (компенсації) обсягів негативного розбалансування та не оформлення розбалансування природного газу.

На запит комісії з перевірки від 11.05.2016 № 42/306 товариство не надало інформацію щодо обгрунтування обсягу технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, гуртожитків та на комунально-побутових об'єктах із описом процесу виконання зазначених процедур відповідно до технічної інформації виконання виробничого плану.

На запит від 27.04.2016 № 42/265-16 не надало деталізований План рахунків бухгалтерського обліку з усіма субрахунками. На запит від 22.04.2016 № 42/258-16 та від 25.04.2016 № 42/262-16 (уточнюючий до запиту про надання інформації від 22.04.2016 № 42/258-16), не надало інформацію щодо Плану перспективного розвитку газорозподільних мереж.

Обставини ненадання позивачем інформації підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями запитів та актів про відмову в наданні документів, необхідних для проведення перевірки від 11.05.2016 № 21, від 12.05.2016 № 22, від 13.05.2016 № 23.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції щодо доведеності порушень в цій частині.

Позивач в апеляційній скарзі не навів будь-яких обґрунтувань у чому саме полягає необґрунтованість рішення суду в цій частині, пославшись лише на «штучне» поширення на позивача пункту 3.9 Ліцензійних умов (не зазначивши у чому саме таке «штучне» поширення полягає) та недоведеність відповідачем порушень в цій частині, хоч, як зазначалося, відповідачем надано докази ненадання позивачем відповідної інформації на запити, що є порушенням пункту 3.9 Ліцензійних умов щодо недотримання абзаців п'ятого та шостого частини першої статті 10 Закону № 1682-ІІІ.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 2255, ліцензіат зобов'язаний виконувати інвестиційну програму в повному обсязі відповідно до запланованих обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні, передбачених джерелами фінансування інвестиційної програми.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, по розділу IV інвестиційної програми на 2015 рік передбачалось фінансування заходів на загальну суму 9 822,77 тис. грн. Станом на 01.01.2016 позивачем було профінансовано заходів на загальну суму 1 513,187 тис. грн. По пункту «будівництво опорних пунктів по вул. П.Вершигори (І етап)» профінансовано та освоєно вкладень на суму 249,16 тис. грн. при запланованих на суму 8 557,80 тис. грн. (недофінансування заходу склало 8 308,64 тис. грн.). По пункту «інструменти та прилади» профінансовано та освоєно вкладень на загальну суму 141,53 тис. грн. при передбачуваному інвестиційною програмою на 2015 рік - 142,47 тис. грн.

З урахуванням наведеного відповідачем зазначено, що загальна сума схваленої інвестиційної програми газорозподільного підприємства на 2015 рік складає 128 019,24 тис. грн., проте освоєння інвестиційної програми газорозподільного підприємства на 2015 рік складає 13 020,88 тис. грн., що становить 10,2 % від схваленого розміру інвестиційної програми. Недовиконання інвестиційної програми від схвалених джерел фінансування становить 114 998,36 тис. грн., від фактично нарахованих джерел фінансування становить 134671,92 тис. грн., перевищення вартості відбулося по 5 проектам на загальну суму 60,45 тис. грн., перевищення вартості проекту більше 5 відсотків відбулося по 4 проектам на загальну суму 34,539 тис. грн., економія вартості одиниці виникла по 21 об'єктам на загальну суму 84,95 тис.грн.

В цій частині виявлених порушень суд першої інстанції прийняв позицію відповідача, вказавши щодо відсутності документів в зв'язку з діями/бездіяльністю ПАТ "Київгаз" під час перевірки щодо виконання/невиконання інвестиційної програми.

Позивач в апеляційній скарзі обґрунтовуючи свої вимоги у цій частині вказав на те, що виконання інвестиційної програми відбулося у зв'язку із недофінансуванням. Також позивач наголосив на тому, що суд першої інстанції допустив порушення частини другої статті 77 КАС, оскільки відповідачем не було доведено порушення у цій частині.

У світлі викладеного колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частин першої-другої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою-другою статті 77 КАС передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, обов'язок доказування правомірності свого рішення у справі про його протиправність, дійсно, покладається на відповідача. Проте, наявність такого обов'язку не відміняє принципу змагальності сторін та не звільняє позивача від обов'язку доведення обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, у даному випадку - дотримання ним пункту 4.1 Порядку № 2255 та виконання інвестиційної програми.

Згідно частини дев'ятої статті 80 КАС у разі неподання суб'єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Як вказано судом першої інстанції, відповідач надав пояснення відносно того, що позивачем не повернуто НКРЕКП примірник акту перевірки з додатками в зв'язку з чим відповідач не може надати матеріали, які досліджувалися під час проведення перевірки. У зв'язку із цим, відповідач зазначив, що усі зазначені в акті документи були надані ПАТ «Київгаз» для огляду без можливості отримання копій таких документів, що унеможливлює надання таких доказів до суду.

Таким чином, оскільки відповідач навів переконливі мотиви неможливості подання відповідних документів до суду, у суду відсутні підстави для визнання обставини дотримання позивачем пункту 4.1 Порядку № 2255

Відповідно до частини п'ятої статті 77 КАС якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (частина перша статті 90 КАС).

У світлі спірних правовідносин, колегія суддів наголошує на тому, що для висновку про недопущення порушення позивачем пункту 4.1 Порядку № 2255 та дотримання інвестиційної програми недостатньо самого лише посилання на недоведення цих порушень відповідачем, який навів зміст та обставини порушення в акті, проте не зміг надати певних доказів з огляду на бездіяльність позивача.

Тому, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що позивач у відповідності до частини першої статті 9, частини першої статті 77 КАС не довів обґрунтованості своїх вимог щодо недопущення порушення пункту 4.1 Порядку № 2255, у тому числі і щодо виконання інвестиційної програми у межах обсягів фінансування, при тому, що відповідач надав всі наявні в нього матеріали на підтвердження правомірності проведеної перевірки та правомірності висновків, викладених в акті перевірки.

Частиною четвертою статті 59 Закону № 329-VIII встановлено, що регулятор у разі скоєння правопорушення на ринку природного газу приймає у межах своїх повноважень рішення про накладення штрафів на суб'єктів господарювання, що провадять господарську діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню у розмірі від 3000 до 50000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що у зв'язку із скоєнням позивачем правопорушень на ринку природного газу про правомірність оскаржуваної постанови відповідач правомірно наклав на позивача стягнення, у розмірі, передбаченому частиною четвертою статті 59 Закону № 329-VIII.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київгаз" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 17.12.2018.