Справа № 804/182/3470/18 (276СП/804/4246/18)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

11 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/182/3470/18 (276СП/804/4246/18)
Суддя І інстанції - Голобутовський Р.З.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1Г .звернулася з вищевказаним позовом до суду, в якому просила:

- визнати дії ПП «Броккер Н» у квартирі № 1 незаконними та припинити його діяльність.

- зобов'язати відділ реєстрації середнього та малого бізнесу Нікопольської міськради зняти з реєстрації ПП «Броккер Н» за адресою: АДРЕСА_1.

- зобов'язати ОСОБА_2 використовувати приміщення квартири АДРЕСА_1 за призначенням.

- у зв'язку із зловживанням правом власності, що спричинило здоров'ю позивача суттєву шкоду, фізичні страждання, нервово-психічні перенавантаження, бездомність (бомжування на протязі низки років), особам мешкаючих в квартирах № 1 та № 17, в будинку АДРЕСА_1 заборонити користуватись електронною технікою, крім телевізора, холодильника, мобільного телефону, уночі - категорично.

- визнати бездіяльність Виконавчого комітету Нікопольської міської ради у неспроможності створення умов проживання у власній квартирі, не розгляді її скарг та звернень з приводу нецільового використання приміщення квартири АДРЕСА_1 - незаконною.

- стягнути з Виконавчого комітету Нікопольської міської ради на мою користь моральну шкоду в розмірі - 10000,00 грн. за порушення прав людини, що мало серйозні наслідки для мене.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій ПП «Броккер Н» у квартирі № 1 незаконними та припинити його діяльність; зобов'язання відділу реєстрації середнього та малого бізнесу Нікопольської міськради зняти з реєстрації ПП «Броккер Н» за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання ОСОБА_2 використовувати приміщення квартири АДРЕСА_1 за призначенням; у зв'язку із зловживанням правом власності, що спричинило здоров'ю позивача суттєву шкоду, фізичні страждання, нервово-психічні перенавантаження, бездомність (бомжування на протязі низки років), особам мешкаючих в квартирах № 1 та № 17, в будинку АДРЕСА_1 заборонити користуватись електронною технікою, крім телевізора, холодильника, мобільного телефону, у ночі - категорично було закрито.

Роз'яснено позивачу, що розгляд його позову віднесено до суду загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу скасувати. Вказує, що в даному позові нема цивільного спору і предметом спору є законність дій адміністративних органів та їх посадових осіб.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник виконавчого комітету Нікопольської міської ради просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, інші сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 просить визнати дії ПП «Броккер Н» у квартирі № 1 незаконними та припинити його діяльність; зобов'язати відділ реєстрації середнього та малого бізнесу Нікопольської міськради зняти з реєстрації ПП «Броккер Н» за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 використовувати приміщення квартири АДРЕСА_1 за призначенням; у зв'язку із зловживанням правом власності, що спричинило здоров'ю позивача суттєву шкоду, фізичні страждання, нервово-психічні перенавантаження, бездомність (бомжування на протязі низки років), особам проживаючих в квартирах № 1 та № 17, в будинку АДРЕСА_1 заборонити користуватись електронною технікою, крім телевізора, холодильника, мобільного телефону, уночі - категорично.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі в цый частины, виходив з того, що вказаний спір не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та зазначає, що воно скасуванню не підлягає з огляду на таке.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

При цьому, пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З матеріалів справи встановлено, що позивач просить визнати дії ПП «Броккер Н» у квартирі № 1 незаконними та припинити його діяльність; зобов'язати відділ реєстрації середнього та малого бізнесу Нікопольської міськради зняти з реєстрації ПП «Броккер Н» за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 використовувати приміщення квартири АДРЕСА_1 за призначенням; у зв'язку із зловживанням правом власності, що спричинило здоров'ю позивача суттєву шкоду, фізичні страждання, нервово-психічні перенавантаження, бездомність (бомжування на протязі низки років), особам проживаючих в квартирах № 1 та № 17, в будинку АДРЕСА_1 заборонити користуватись електронною технікою, крім телевізора, холодильника, мобільного телефону, уночі - категорично.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний спір у цій частині не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 12 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник