Справа № 805/4336/18-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року справа №805/4336/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Шишова О.О.,суддів Сіваченка І.В.,Блохіна А.А., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника відповідача Наверської С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Стрілківської сільської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 р. у справі № 805/4336/18-а (головуючий І інстанції Толстолуцька М.М. ), яке складено в повному обсязі 16 серпня 2018 року у м.Слов'янську Донецької області, за позовом ОСОБА_2 до Стрілківської сільської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Стрілківської сільської ради Генічеського району Херсонської області (надалі - відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати (в разі наявності) рішення сесії Стрілківської сільської Ради Генічевського району Херсонської області, яким йому було відмовлено у наданні безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в розмірах, не більше 0,25 гектара, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У позовній заяві позивач зазначив, що він як учасник антитерористичної операції (надалі учасник АТО) звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га у власність для будівництва жилого будинку, додавши до заяви повний пакет документів відповідно до вимог статті 118 Земельного Кодексу України (надалі ЗК України). Проте, рішення щодо розгляду відповідної заяви відповідачем, станом на дату подання позову не прийнято.

Отже, вважаючи бездіяльність відповідача щодо не прийняття останнім обґрунтованого рішення органу місцевого самоврядування протиправною, позивач звернуся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на норми Конституції України та Земельного Кодексу, якими, зокрема, гарантовано право власності на землю та визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Позивач також зауважив, що норами статті 118 ЗК України визначені виключні підстави для відмови органу місцевого самоврядування у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Стрілківської сільської ради Генічеського району Херсонської області щодо не розгляду заяви позивача про надання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у встановлені строки.

Зобов'язав Стрілківську сільську раду Генічеського району Херсонської області надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в розмірах, не більше 0,25 гектара, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач. Звернувся з апеляційною скаргою у якій зазначив, що були порушені вимоги територоіальної юрисдикції, оскільки спори щодо нерухомості розглядаються за місцем її знаходження. Крім того, зазначив, що відповідно практики Верховного суду, що у разі розгляду справ щодо рішень суб'єктів владних повноважень на підставі яких виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформлені відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання правомірностті набуття права має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Просили скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_2 є учасником АТО та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1.

Згідно з довідкою від 14.05.2018 року № 297 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, позивач в період з 24.07.2016 року по 30.04.2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі (районах) проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

Нормами статті 14 Закону України від 22 жовтня 1993 року№3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлені пільги для учасників війни, зокрема, першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом (пункт 13 частини першої статті 14).

У лютому 2018 року позивач звернувся до відповідача щодо надання інформації про розташування вільних земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку на території с.Стрілкове Генічеського району Херсонської області.

У відповідь на його запит листом від 13 лютого 2018 року вих. № 3/І-18/001 позивачу надано копію викопіювання з генерального плану с.Стрілкове Генічеського району щодо розташування вільних земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01 січня 2016 року зазначені землі є землями комунальної власності за цільовим призначенням землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

15 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою, у якій відповідно до статті 19 Конституції, статей 116, 118 ЗК України, враховуючи норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га, що розташована на території Стрілківської сільської ради Генічеського району для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою (місце розташування згідно генерального плану) АДРЕСА_1 або іншу вільну земельну ділянку.

Як встановлено судом, до зазначеної заяви було додані наступні документи: копія паспорта громадянина України, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копія довідки про безпосередню участь в АТО, копія посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_1, графічний матеріал місця розташування земельної ділянки, копія листа відповіді Стрілківської сільської ради від 13.02.2018 року № 3/1-18/001.

Спірними обчтавинами під час перегляду рішення суду першої інстанції є визначення територіальної юрисдикції та виду судочинства при розгляді цієї справи.

Ці питання є єдиними підставами визначеними в апеляційній скарзі, тому суд застосовуючи положення ч.1 ст.308 КАС України суд переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо визначення судочинства при розгляді цієї справи суд апеляційної інстанції зазнаає, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Тобто, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду публічно-правових спорів, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

За змістом положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 ЗК України.

За приписами ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10, 13, 14 ст. 123 ЗК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її власність. А відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. ст. 17 КАС України вирішив, що:

- положення п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

Згідно зі ст. 151 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки. Його право не було реалізовано внаслідок дій (бездіяльності) відповідача. Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку судами не встановлено.

Суд апеляційної інстанції наголошує й на тому, що позивач в своєму позові не порушує питання щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про визнання протиправним рішення суб'єкту владних повноважень, яке перешкоджає йому в оформленні документів на земельну ділянку. Приватний інтерес ОСОБА_2 на час звернення до суду з цим адміністративним позовом відсутній.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц.

Щодо територіальної підсудності суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно частини 1 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивач мешкає у м.Краматорську, Донецької області, на яку розповсюджується компетенція Донецького окружного адміністративного суду щодо розгляду справ, суд апеляційної інстанції зазначає, що територіальна підсудність також не порушена.

Статтею ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2018 року.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу на рішення Донецького окружногоадміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 805/4336/18-а - залишити беззадоволення.

Рішення Донецького окружногоадміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 805/4336/18-а - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В. Сіваченко

А.А.Блохін