Справа № 1240/2218/18
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року справа №1240/2218/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі № 1240/2218/18 (головуючий І інстанції К.Є. Петросян ) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату борг №Ф-1700-17 від 07.02.2018 року про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування винесеною ГУ ДФС у Луганській області.

В обґрунтування зазначила, що оскаржувана вимога є незаконною, оскільки позивачем сплачено єдиний внесок, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Луганській області №Ф-1700-17 від 07.02.2018 року про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідальність за своєчасне виконання обов'язків зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування покладається на його платника.

На платіжному дорученні від 27.06.2014 року №188, наданому позивачем для ознайомлення, наявна позначка про одержання банком платіжного доручення 27.06.2014 року, однак відсутня відмітка банку про проведення зазначеного платежу.

Відповідно даних АІС «Податковий блок» станом на 14.01.2015 року вимога від 17.11.2014 року №Ф-103 є погашеною.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця, перебуває на обліку, як платник податків і зборів у в Слов'яносербській ОДПІ (Новоайдарське відділення) ГУ ДФС у Луганській області (а.с.53,54).

17.02.2018 позивачем засобами поштового зв'язку отримано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1700-17 від 07.02.2018, яка складена Головним управлінням ДФС у Луганській області (а.с.7, з.б. а.с. 7).

Не погодившись з правомірністю винесення вимоги №Ф-1700-17 від 07.02.2018 оскаржила її прийняття в адміністративному порядку (а.с.55-60).

Рішенням №4418/Є/99-99-11-02-02-25 від 28.03.2018 Державної фіскальної служби України скаргу позивача від 26.02.2018 залишено без задоволення, а вимогу №Ф-1700-17 від 07.02.2018 - без змін. Вказане рішення ДФС України позивачем отримано 02.04.2018 засобами поштового зв'язку (а.с.19,20).

Матеріали справи свідчать, що позивачем було сплачено єдиний соціальний внесок:

за ІІ квартал 2014 року - платіжним дорученням №188 від 27.06.2014 на суму 1267,95 грн (проведено банком 27.06.2014);

за ІІІ квартал 2014 року - платіжним дорученням №45 від 14.10.2014 на суму 1267,95 грн (проведено банком 14.10.2014),

за І квартал 2015 року - платіжним дорученням №105 від 31.03.2015 на суму 1267,95 грн (проведено банком 17.04.2015);

за ІІ квартал 2015 року - платіжним дорученням №147 від 29.07.2015 на суму 1267,95 грн (проведено банком 29.07.2015);

за ІІІ квартал 2015 року - платіжним дорученням №Р24А24519324А900297 від 15.10.2015 на суму 1323,47 грн (проведено банком 15.10.2015);

за 4 квартал 2015 року - платіжним дорученням №237 від 12.01.2016 на суму 1434,50 грн (проведено банком 12.01.2016);

за І квартал 2016 року - платіжним дорученням №283 від 06.04.2016 на суму 909,48 грн (проведено банком 06.04.2016);

за ІІ квартал 2016 року - платіжним дорученням №329 від 05.07.2016 на суму 941,16 грн (проведено банком 05.07.2016),

за ІІІ квартал 2016 року - платіжним дорученням №381 від 05.10.2016 на суму 957,00 грн (проведено банком 05.10.2016);

за 4 квартал 2016 року - платіжним дорученням №429 від 05.01.2017 на суму 990,00 грн (проведено банком 05.01.2017);

за І квартал 2017 року - платіжним дорученням №481 від 05.04.2017 на суму 2112,00 грн (проведено банком 05.04.2017);

за ІІ квартал 2017 року - платіжним дорученням №540 від 18.07.2017 на суму 2112,00 грн (проведено банком 18.07.2017);

за ІІІ квартал 2017 року - платіжним дорученням №623 від 05.10.2017 на суму 2112,00 грн (проведено банком 05.10.2017);

за 4 квартал 2017 року - платіжним дорученням №694 від 05.01.2018 на суму 2112,00 грн (проведено банком 05.01.2018) (а.с.8-11).

30.09.2014 ОСОБА_1 направлено до Новоайдарського відділення Старобільської ОДПІ Головного управління Мінідоходів у Луганській області супровідним листом вих. № 1 від 30.09.2014 копії платіжних доручень про сплату єдиного податку та єдиного соціального внеску за ІІ квартал 2014 року (а.с.12,12 на звороті), зокрема платіжне доручення №188 від 27.06.2014 на суму 1267,95 грн. (а.с.8).

17.11.2014 Новоайдарським відділенням Старобільської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Луганській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-103, де станом на 31.10.2014 недоїмка зі сплати єдиного внеску складає 1265,35 грн (а.с.6 на звороті).

22.12.2014 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП №45908988 з примусового виконання вимоги № Ф-103У від 17.11.2014 щодо стягнення з позивача недоїмки у сумі 1265,35 грн (а.с.16).

31.01.2015 позивачем до Старобільської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Луганській області надіслано заяву, відповідно до якої ОСОБА_1 просила, зокрема, скасувати та відкликати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-103 від 17.11.2014 та відізвати з ВДВС Новоайдарського РУЮ вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-103 від 17.11.2014 (а.с.6,14,15).

З інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 вбачається, що за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 1265,36 грн (а.с.33-46).

У вказаній картці не відображено сплату позивачем ЄСВ за ІІ квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн платіжним дорученням № 188 від 27.06.2014, у зв'язку з чим 21.07.2014 за позивачем утворилась недоїмка у сумі 1265,35 грн (а.с.8,34).

Матеріалами справи підтверджено, що з 2014 року по теперішній час, позивач своєчасно щоквартально сплачувала єдиний соціальний внесок.

Відповідачем не було зараховано сплату позивачем ЄСВ за ІІ квартал 2014 року відповідно до платіжного доручення № 188 від 27.06.2014, тому наступні платежі зараховувались у рахунок погашення попередньої заборгованості, внаслідок чого 07.02.2018 відповідачем винесено вимогу № Ф-1700-17.

Оцінка суду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку передбачені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464 від 08.07.2010 (із змінами та доповненнями), далі - Закон № 2464.

Згідно статтями 1, 12 Закону № 2464 органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної податкової і митної політики, в частині адміністрування єдиного внеску, шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску є органи доходів і зборів.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади.

Згідно частини першої статті 4 Закону №3464 платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2064 єдиний внесок нараховується, зокрема для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно із абзацем першим частини 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається, зокрема у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

За приписами частини 11 статті 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2564).

Згідно із частиною 10 статті 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, у тому числі за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску - у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Судами встановлено, що недоїмка зі сплати єдиного внеску виникла у позивача внаслідок неперерахування банком суми 1267,95 грн згідно платіжного доручення від 27.06.2014 № 188.

Здійснений з поточного рахунку ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_2, відкритого в ПАТ "Укркомунбанк" платіж, був прийнятий банком до виконання своєчасно та в терміни, згідно діючого законодавства (а.с.8).

Платіжне доручення № 188 від 27.06.2014 на суму 1267,95 грн зі сплати ЄСВ за ІІ квартал 2014 року, отримано до виконання 27.06.2014, однак фактично банком вказана сума перерахована не була, що вбачається з інтегрованої картки платника податків (а.с.33-46).

Суд не приймає посилання апелянта, що па платіжному дорученні від 27.06.2014 року №188 відсутня відмітка банку про проведення зазначеного платежу, оскільки неперерахування єдиного внеску відбулось з вини ПАТ "Укркомунбанк", а не з вини позивача, яка в свою чергу своєчасно здійснила сплату суми єдиного внеску.

Сплачені у подальшому суми єдиного внеску були зараховані відповідачем відповідно до вимог Податкового кодексу України в порядку календарної черговості виникнення боргу.

Відповідно до пункту 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 №2346-ІІІ (далі Закон №2346) платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно із пунктом 8.1 статті 8 Закону № 2346 банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку (пункт 8.2 статті 8 Закону № 2346) .

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом (пункт 8.3 статті 8 Закону № 2346).

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону № 2346 під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Отже, з наданням платником податку до установи банку платіжного документу на перерахування податку до бюджету, згідно з яким платник ініціює сплату, а банк приймає такий документ, обов'язок такого платника щодо сплати такого податку припиняється. Тому, днем сплати податку до бюджету вважається день, коли банк прийняв документ на перерахування податку до бюджету на виконання."

Відповідно до пункту 1 частини 12 статті 25 Закону № 2464 органи доходів і зборів застосовують до банків фінансові санкції, зокрема за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на рахунки органів доходів і зборів сум єдиного внеску, фінансових санкцій, зазначених у частині одинадцятій цієї статті, нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум, розрахована за кожний день прострочення їх перерахування (зарахування), та накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не зарахованих (неперерахованих) сум.

Разом з тим, частиною 11 статі 25 Закону №2464, яка визначає фінансові санкції до суб'єктів господарювання за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування єдиного внеску, не передбачено застосування органом ДФС до суб'єкта господарювання штрафних санкцій у випадку несвоєчасного перерахування (неперерахування) єдиного внеску з вини банку.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що суб'єкт господарювання не може нести відповідальність за несвоєчасне виконання (невиконання) зобов'язання зі сплати єдиного внеску у випадку несвоєчасного його перерахування (неперерахування) з вини банку, що мало місце в спірних правовідносинах.

Конституційний обов'язок платника зі сплати податків вважається виконаним із часу подання ним до обслуговуючого банку платіжного документа на перерахування коштів до бюджетної системи України. При цьому, платник не несе відповідальності за дії або бездіяльність банківських та фінансових установ.

За наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання ним усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми вважається виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Матеріалами справи підтверджено факт прийняття банком на виконання платіжного доручення ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного соціального внеску за ІІ квартал 2014 року від 27.06.2014 № 188 на суму 1267,95 грн, отже, на момент винесення оскаржуваної вимоги боргу у позивача не існувало.

Суд не приймає посилання апелянта стосовно того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2018 № Ф-1700-17 є погашеною, оскільки зазначене не підтверджується жодними доказами.

До того ж, з рішення ДФС України від 28.03.2018 № 4418/Є/99-99-11-02-02-25 вбачається, що за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 оскаржувана вимога залишена без змін (а.с.19).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність винесеної ГУ ДФС у Луганській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2018 № Ф-1700-17 та її скасування, оскільки несплата суми єдиного внеску відбулася з вини банку, а не з вини позивача.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 6 ч. 6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі № 1240/2218/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі № 1240/2218/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18 грудня 2018 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова