Справа № 460/3046/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
13 грудня 2018 року м. Рівне№460/3046/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради до Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій,
10 грудня 2018 року Заступник прокурора Рівненської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання протиправною бездіяльності Рівненської міської ради щодо не забезпечення пожежної безпеки у загальноосвітніх навчальних закладах, зокрема НВК №17, ЗОШІ №20, НВК «Колегіум», ЗОШ №3, ЗОШ №6, ЗОШ №5, ЗОШ №10, Рівненського економіко-правового ліцею, Рівненського природничо-математичного ліцею «Елітар», РКГ «Престиж», школи «Центр Надії», НВК №12, НВК №14, Рівненської української гімназії, НВК №1 Рівненської міської ради та зобовязання Рівненської міської ради вжити заходи, направленні на забезпечення пожежної безпеки у НВК №17, ЗОШ №20, НВК «Колегіум», ЗОШ №3, ЗОШ №6, ЗОШ №5, ЗОШ №10, Рівненського економіко-правового ліцею, Рівненського природничо-математичного ліцею «Елітар», РКГ «Престиж», школи «Центр Надії», НВК №12, НВК №14, Рівненської української гімназії, НВК №1 Рівненської міської ради шляхом вирішення питання щодо виділення необхідних коштів на усунення наявних порушень вимог протипожежної безпеки.
На обґрунтування підстав звернення до суду з даним позовом прокурор вказав, що у 2017 році посадовими особами Рівненського міськрайонного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, яке є структурним підрозділом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (далі - ГУ ДСНС України в Рівненській області) без права юридичної особи, проведено планові перевірки 15 закладів загальної середньої освіти міста Рівного щодо додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки. За результатами проведених перевірок Рівненським міськрайонним управлінням ГУ ДСНС України у Рівненській області в приміщеннях вказаних навчальних закладів виявлені порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, про що зазначено в актах перевірок, а саме: у ЗОШ №10 акт № 22 від 14.07.2017, у Рівненському природничо-математичному ліцеї «Елітар» - № 49 від 25.07.2017, у Рівненському економіко-правовому ліцеї - № 48 від 28.07.2017, у РКГ «Престиж» - № 42 від 26.07.2017, у НВК №12 - № 97 від 27.09.2017, у школі «Центр Надії» - № 81 від 13.09.2017, у НВК №1 - № 35 від 20.07.2017, у НВК №14 - № 83 від 21.09.2017, у Рівненській українській гімназії - № 182 від 21.09.2017, у ЗОШ №6 - № 72 від 30.08.2017, у ЗОШ №3 - № 68 від 28.08.2017, у НВК №17 - № 69 від 30.08.2017, у НВК «Колегіум» - № 92 від 22.09.2017, у ЗОШ №20 - № 66 від 30.08.2017.
За результатами виявлення даних порушень Рівненським міськрайонним управлінням ГУ ДСНС України у Рівненській області до вказаних навчальних закладів внесено приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, які частково виконані.
Протягом квітня - червня 2018 року Рівненським міськрайонним управлінням ГУ ДСНС України у Рівненській області проведені повторні позапланові перевірки вказаних начальних закладів, за результатами яких складені акти перевірки, а саме: у ЗОШ №5 - № 109 від 08.06.2018, у ЗОШ №3 - № 67 від 1 1.05.2018, у Рівненському природничо-математичному ліцеї «Елітар» - №88 від 25.05.2018, у НВК №17 - №58 від 27.04.2018, у НВК №14 - №105 від 01.06.2018, у НВК №1 - №25 від 13.04.2018, у НВК «Колегіум» - № 29 від 13.04.2018, у ЗОШ №20 - № 68 від 11.05.2018, у ЗОШ №6 - №59 від 27.04.2018, у РКЕ «Престиж» - №16 від 06.04.2018, у НВК №12 - №46 від 20.04.2018, у школі «Центр Надії» - №33 від 13.04.2018, у Рівненській українській гімназії - №128 від 15.06.2018, у Рівненському економіко-правовому ліцеї - № 89 від 25.05.2018, у ЗОШ №10 - №9 від 06.04.2018.
При цьому, повторними перевірками встановлено, що порушення, які мали місце у 2017 році в приміщеннях навчальних закладів міста продовжують існувати на даний час, заходи щодо їх усунення не вживалися та становлять загрозу життю та здоровю дітей.
Жодних зауважень чи заперечень щодо проведених заходів та складених актів перевірки з боку керівників навчальних закладів, управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради не надходило.
Крім того, з метою усунення виявлених порушень Рівненським міськрайонним управлінням ГУ ДСНС України у Рівненській області 14.05.2018 та 06.07.2018 скеровано листи до міського голови м. Рівного ОСОБА_1 про вжиття дієвих заходів з метою покращення стану пожежної безпеки об'єктів соціальної сфери, недопущення пожеж та загибелі дітей на них. Також, управлінням освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради 17.05.2018 та 05.06.2018 скеровано листи до міського голови м. Рівне про виділення додаткових коштів з метою дотримання пожежної безпеки у навчальних закладах. Однак, міською радою дієвих заходів з даного приводу вжито не було.
Прокурор звернув увагу на приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 53 Конституції України гарантовано право на освіту.
Статтею 4 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає, в тому числі, забезпечення належних умов для охорони здоровя, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності. Виконання зазначеної системи заходів у сфері охорони дитинства покладається на органи державної влади та місцевого самоврядування.
У даному випадку, як зазначає прокурор, інтерес держави полягає у потребі здійснення визначених статтею 53 Конституції України та Законом України «Про охорону дитинства» заходів, спрямованих на охорону дитинства, у тому числі, захисту життя і здоров'я дітей під час перебування у навчальних закладах міста.
Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності, та крім іншого, утворюють, організовують та ліквідують комунальні підприємства, організації та установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Стаття 13 Закону України «Про освіту» встановлює, що для забезпечення територіальної доступності повної загальної середньої освіти органи місцевого самоврядування створюють і утримують мережу закладів освіти та їхніх філій.
Статтею 66 вказаного Закону передбачено, що районні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад відповідають за реалізацію державної політики у сфері освіти та забезпечення якості освіти на відповідній території, забезпечення доступності дошкільної, початкової та базової середньої освіти, позашкільної освіти.
Згідно з статутами вказаних навчальних закладів, усі вони знаходиться у комунальній власності, є юридичними особами, мають самостійний баланс, рахунок в установі банку, печатку, штамп, ідентифікаційний номер.
Засновником (власником) закладів є міська територіальна громада міста Рівного в особі Рівненської міської ради. Дані навчальні заклади є субєктами, що здійснюють свою діяльність на базі комунального майна, наданого на правах оперативного управління у відповідності до мети і діяльності.
Частиною 3 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами (заявами).
Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1052 від 16.12.2015, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері пожежної та техногенної безпеки.
У відповідності до п.12 ч.1 ст.67 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, обєктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоровю людей.
При цьому, прокурор зауважив, що згідно з ст.ст.67, 68 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів ДСНС належить право звернення до суду лише з позовом про зупинення діяльності закладу.
На виконання вимог законодавства Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій за результатами проведення вищевказаних перевірок до Рівненського окружного адміністративного суду упродовж 2018 року пред'являлися позовні заяви про зупинення діяльності вищевказаних навчальних закладів, однак дані позовні заяви судом повернуто позивачу, у звязку з несплатою судового збору.
Разом з тим, зупинення діяльності закладів освіти комунальної форми власності призведе до порушення права учнів на здобуття освіти та жодним чином не стимулюватиме місцеві органи освіти до усунення виявлених порушень шляхом виділення відповідних коштів.
Водночас іншим органом, на який державою покладено обовязок щодо здійснення відповідних функцій у спірних відносинах виступає Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради.
Так, згідно ч.2 ст.5 Закону України «Про освіту», державну політику у сфері освіти визначає Верховна ОСОБА_2 України, а реалізують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, інші центральні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Центральним органом державного управління освітою в Україні є Міністерство освіти і науки України, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, повноваження якого визначено Законом України «Про освіту» та Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №630 від 16.10.2014.
Міністерство освіти і науки України забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності. Міністерство освіти бере участь у виробленні державної політики в галузі освіти та втілення п в життя, у визначенні основних напрямків розвитку освіти, здійснює координаційні, науково-методичні, контрольні функції та державне інспектування, забезпечує зв'язок з іншими державами, організовує впровадження в практику досягнень науки і передового педагогічного досвіду; проводить атестацію та акредитацію навчально-виховних закладів республіканського значення.
Згідно з пунктом 1 розділу 1 Положення про Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради, затвердженого рішенням міської ради №4626 від 21.06.2018 ( далі - Положення), Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління) є виконавчим органом Рівненської міської ради, уповноваженим органом Рівненської міської ради у сфері освіти міста.
Управління у своїй діяльності є підзвітним і підконтрольним міській раді, підпорядкованим виконавчому комітету, міському голові, заступнику міського голови відповідно до розподілу обов'язків, а з питань здійснення делегованих йому повноважень - підзвітний Управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу 2 Положення передбачено, що управління є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та його власною назвою, штамп, відповідний бланк, рахунки в установах банків та інші атрибути для юридичної особи.
Відповідно до пункту 3 частини 2 розділу 3 Положення, до основних завдань Управління входить створення умов для здобуття громадянами повної загальної середньої освіти.
Крім того, згідно з пунктом 3 частини 8 розділу 4 Положення, Управління сприяє дотриманню вимог охорони праці та безпеки життєдіяльності, протипожежної безпеки, санітарного режиму у закладах освіти та надає практичну допомогу у проведенні відповідної роботи.
Таким чином, Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради є уповноваженим органом, який забезпечує безпечні та нешкідливі умови навчання у закладах середньої освіти м. Рівне.
Незважаючи на вжиті Управлінням заходи, зокрема скерування листів до міського голови м. Рівне про виділення додаткових коштів з метою дотримання пожежної безпеки у навчальних закладах, продовжує існувати загроза життю та здоров'ю дітей.
Положенням не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері освіти і науки, до суду про зобов'язання вчинення певних дій.
З огляду на викладене, управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради, як місцевий орган управління освітою, прокуратурою також визначено позивачем у справі.
Відповідно до ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Умови участі прокурора в адміністративному судочинстві визначені статтею 53 КАС України.
Відповідно до ч.3 ст.53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з ч.4 ст.53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для звернення прокурора до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".
Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_2 Європи від 27.05.2003 N 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697).
Відповідно до ч.3 ст.23 цього Закону №1697, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).
Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону №1697.
Відтак, Суд вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
У позовній заяві прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" порушенням в закладах середньої освіти міста Рівного вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.
Посилаючись на статі 3, 27 Конституції України, статі 4, 6 Закону України «Про охорону дитинства», статтю 53 Закону України «Про освіту», прокурор зазначив, що інтереси держави, за захистом яких він звернувся, полягають у необхідності створення безпечних та нешкідливих умов навчання, життя і здоровя дітей для здобуття освіти, визначених Конституцією України.
На думку суду, таке обґрунтування є сумісним з розумінням "інтересів держави".
Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у вказаній справі.
Аналіз ч.3 ст.23 Закону №1697 дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
(2) у разі відсутності такого органу.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 (адміністративне провадження №К/9901/2562/17).
У позовній заяві прокурор вказує, що підставою для звернення до суду з даним позовом слугувала наявність порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки в закладах загальної середньої освіти міста Рівного.
Також, прокурор зазначає, що в даному випадку органами, уповноваженими державою здійснювати захист її інтересів у спірних правовідносинах є Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області та Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради.
При цьому, прокурор звернув увагу, що із змісту нормативно-правових актів, які визначають повноваження вказаних органів, слідує, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області має право звернутися до адміністративного суду з позовом виключно щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до роботи підприємств, установ, організацій, а Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради взагалі не наділене правом на звернення до суду.
Таким чином, прокурор стверджує, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області та Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради не наділенні повноваженнями на звернення до суду з позовом про спонукання суб'єктів владних повноважень до усунення порушень вимог пожежної безпеки у закладах освіти, в тому числі щодо зобовязання органу місцевого самоврядування виділити кошти необхідні для усунення таких порушень.
В даному випадку, суд звертає увагу на те, що наявність у сторони права (повноважень) на звернення до суду з позовом до субєкта владних повноважень взагалі або з тим чи іншим предметом, може бути визначена судом лише на стадії розгляду відповідної справи по суті.
Разом з тим, до позовної заяви прокурором не було додано жодних доказів на підтвердження того, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області та Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради зверталися до суду з позовами до Рівненської міської ради з аналогічним змістом позовних вимог, що й в даному позові, та їм було відмовлено в задоволенні позовів у звязку з відсутністю повноважень на звернення до суду або звернення до суду з такими позовами.
При цьому, в позовній заяві також не зазначено по наявність причин, які обєктивно перешкоджали Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області та Управлінню освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради звернутися до суду з такими позовами.
З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що зазначенні в позовній заяві обґрунтування, та додані до неї письмові докази, не підтверджують наявність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом.
Відповідно до п.7 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
За таких обставин, дана позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню позивачу.
При цьому, суд звертає увагу, що згідно з ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись статтями 169, 243, 248, 256 КАС України, суд, -
Позовну заяву Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради до Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій - повернути позивачу разом з доданими до неї документами без розгляду.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Комшелюк Т.О.