Справа № 559/2272/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1416/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

від третіх осіб - не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської обл. від 06.07.2018р. про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дубенської міської ради Рівненської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, Відділ у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській обл., про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування (суддя суду І інстанції: Ходак С.К.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15 год. 37 хв. 06.07.2018р. м.Дубно Рівненської обл.; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: 06.07.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою від 06.07.2018р. закрито в порядку п.1 ч.1 ст.238 КАС України провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дубенської міської ради Рівненської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, Відділ у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській обл., про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування (а.с.96-97).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який у апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і вирішити питання про відшкодування судових витрат, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного закриття провадження у справі (а.с.105-106).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що предметом розглядуваного спору є рішення міської ради щодо включення земельних ділянок до переліку таких, що будуть продаватися з аукціону, при цьому цим рішенням третій особі ОСОБА_2 жодного дозволу на виготовлення проекту землеустрою не надавалось. За цим рішенням останній не набув будь-якого майнового права на земельну ділянку.

Отже, під час винесення спірного рішення відповідач здійснював владні управлінські функції, у згаданих правовідносинах міська рада реалізовувала свої контрольні функції в сфері управлінської діяльності.

За таких обставин спір носить публічно-правовий характер і підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є рішення Дубенської міської ради № 4310 від 25.09.2015р. «Про внесення змін і доповнень в додаток до рішення міської ради від 30.03.2015р. № 3906 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році» в частині включення до переліку земельних ділянок, які підлягають продажу в 2015 році, земельної ділянки площею 0,0045 га, яка розташована по АДРЕСА_1. Вказане рішення надає третій особі ОСОБА_2 право на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу, а після його затвердження слугує підставою для укладення відповідного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Отже, спірне рішення є однією з підстав для набуття третьою особою ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, через що спір носить приватномайновий характер і не підлягає розгляду в порядку КАС України.

Між тим, вказані висновки суду першої інстанції слід вважати невірним, виходячи з наступного.

Із змісту п.2 ст.4 КАС України слідує, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Із матеріалів справи слідує, що 20.10.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Дубенської міської ради № 4310 від 25.09.2015р. «Про внесення змін і доповнень в додаток до рішення міської ради від 30.03.2015р. № 3906 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році» в частині, що стосується включення до переліку земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 року, земельної ділянки площею 0,0045 га, яка знаходиться в проїзді за адресою: АДРЕСА_1, як таке, що не відповідає вимогам закону та порушує охоронювані права позивача; виключити із змісту рішення № 3906 від 30.03.2015р. «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році» пункт 34 про включення до переліку земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році, земельної ділянки площею 0,0045 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-4).

Свої вимоги обґрунтовував тим, що спірна земельна ділянка розташована в проїзді по АДРЕСА_1, входить до мережі автомобільних доріг і є об'єктом загального користування мешканців міста, через що в силу приписів ст.83 Земельного кодексу України та Закону України «Про автомобільні дороги» не може передаватися у приватну власність.

Як слідує з матеріалів справи, 30.03.2018р. відповідачем прийнято рішення № 3906 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році», яким затверджено перелік земельних ділянок в м.Дубно, що підлягають продажу в 2015 році (згідно додатку) (п.1); включення в затверджений перелік земельних ділянок дає право зацікавленим землекористувачам на виготовлення землевпорядної документації (проектів землеустрою) (п.2) (а.с.8).

05.08.2015р. третя особа ОСОБА_2 звернувся до міського голови Антонюка В.М. із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу площею 0,0045 га для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови по АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно рішення Дубенської міської ради Рівненської обл. № 4310 від 25.09.2015р. «Про внесення змін і доповнень в додаток до рішення міської ради від 30.03.2015р. № 3906 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році» доповнено додаток рішення № 3906 від 30.03.2015р., зокрема, пунктом 34, який стосується земельної ділянки площею 0,0045 га по АДРЕСА_1, із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови (а.с.9).

На підставі рішення відповідача № 4310 від 25.09.2015р. третьою особою ОСОБА_2 розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність шляхом викупу (а.с.10-30).

При вирішенні питання, до юрисдикції якого суду відноситься ця справа, суд має виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, на захист яких подано позов.

Аналіз фактичних обставин справи та змісту позовної заяви вказує на те, що позивачем оскаржується рішення відповідача № 4310 від 25.09.2015р. «Про внесення змін і доповнень в додаток до рішення міської ради від 30.03.2015р. № 3906 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році» в частині включення до переліку земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році, спірної земельної ділянки, яка фактично є проїздом і місцем загального користування.

Також жодних доказів набуття третьою особою будь-якого речового права на спірну ділянку під час судового розгляду не представлено.

При цьому, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу /ЗК/ України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із положеннями ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч.7 ст.118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 ст.118 ЗК України).

В частині 7 ст.118 ЗК України зазначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами 10 та 11 ст.118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У подальшому законодавець вніс зміни до цієї статті, які направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Отже, відповідач при винесенні спірного рішення здійснював владні управлінські функції, в цих правовідносинах відповідач реалізував свої контрольні функції у сфері управління, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Водночас, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на наведені нормативні положення не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Спір у справі, що розглядається, не стосується права власності третьої фізичної особи на спірну земельну ділянку, оскільки ОСОБА_2 ще не набув права власності на земельну ділянку, тобто, в останнього не виникло цивільне право на неї, яке підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про належність розглядуваного спору до публічно-правових, оскільки:

наведений спір виник за участі суб'єкта владних повноважень, який в розглядуваних правовідносинах здійснює публічно-владні управлінські функції;

у третьої особи ОСОБА_2 не має цивільних прав на спірну ділянку, хоча ним розпочату процедуру для отримання її у власність.

Звідси, правові підстави для закриття провадження в адміністративній справі в порядку п.1 ч.1 ст.238 КАС України в суду першої інстанції були відсутніми.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що наведений спір може бути розглянутий в межах цивільного судочинства, що передбачає вирішення приватно-правового спору, не ґрунтуються на вимогах закону.

З урахуванням вищевикладених висновків про належність розглядуваного спору до публічно-правових, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги повинні розглядатися судом у порядку КАС України.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Питання судових витрат буде вирішуватися судом першої інстанції під час винесення судового рішення по суті заявлених позовних вимог згідно вимог ст.143 КАС України, відтак підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного закриття провадження у справі, а відтак вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ст.312, ч.2 ст.313, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської обл. від 06.07.2018р. про закриття провадження в адміністративній справі № 559/2272/17 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 13.12.2018р.