Справа № 160/8328/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 грудня 2018 року Справа № 160/8328/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова Вікторія Станіславівна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до секретаря Новомосковської міської ради Горошка Сергія Григоровича про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2018 року ОСОБА_1 (адреса: вул.Космонавтів, 27/6, м.Новомосковськ, Дніпропетровська область, 51200) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до суб'єкта владних повноважень секретаря Новомосковької міської ради Горошко Сергія Григоровича (адреса: АДРЕСА_1, м.Новомосковськ, Дніпропетровська область, 51200), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність секретаря Новомосковської міської ради щодо несвоєчасної (з порушенням строків) публікації проекту рішення Новомосковської міської ради «Про створення віддаленого місця для роботи адміністратора центру надання адміністративних послуг» (в подальшому рішенням Новомосковської міської ради від 06.07.2018 року №681);

- зобов'язати секретаря Новомосковської міської ради в місячний строк з дати набрання рішенням по справі законної сили направити до уповноваженої особи секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини відомості для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212-3 КУпАП.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом надання уточненої позовної заяви з поясненнями, які правові наслідки безпосередньо для позивача породжує оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України з копією для відповідача.

07.12.2018 року на виконання вимог ухвали від 09.11.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли пояснення адвоката позивача ОСОБА_3, в яких зазначено, що:

- позивач у позовній заяві оскаржує бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо несвоєчасної публікації проекту рішення, та питання оскарження рішення, яке було несвоєчасно оприлюднено, позовною заявою не ставиться;

- вимога суду в наданні пояснень, які правові наслідки для позивача породжує оскаржуване рішення не має відношення до суті позовної заяви, адже таке рішення не оскаржується, а питання не відноситься до компетенції суду на стадії відкриття провадження.

Розглянувши матеріали справи та вказані пояснення, суд приходить до наступних висновків.

Як вже було зазначено судом в ухвалі від 09.11.2018 року, відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У п.8 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, право на судовий захист не є абсолютним.

З аналізу наданих представником позивача пояснень, судом встановлено невиконання вимог суду щодо надання надання роз'яснень в чому саме полягає порушення прав та законних інтересів позивача, що стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Щодо тверджень представника позивача про те, що до компетенції суду не належить розгляд питання які правові наслідки для позивача породжує оскаржувана бездіяльність суб'єкта владних повноважень на стадії відкриття провадження у справі спростовується пунктом 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в якому зазначено, що в позовній заяві зазначаються: у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Таким чином, нормами Кодексу адміністративного судочинства України на позивача покладено обов'язок обґрунтування в позовній заяві порушення прав та інтересів позивача оскаржуваними бездіяльністю або рішенням відповідача, а суду, відповідно, надано компетенцію перевірки наявності відповідних відомостей у позовній заяві саме на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі.

Таким чином, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у строк визначений судом в ухвалі від 09.11.2018 року.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про невиконання позивачем ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року про залишення заяви без руху.

У зв'язку з поверненням позовної заяви позивачу, питання про відвід або самовідвід судді від розгляду справи не розглядається.

Керуючись ст.ст.72, 77, 79, 94, 160, 161, 169, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до секретаря Новомосковської міської ради Горошка Сергія Григоровича про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова
Ухвала не набрала законної сили станом на 12.12.2018 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун