Справа № 806/2963/18
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2963/18

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

13 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Івниця" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івниця" про стягнення 783483,00 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДФС у Житомирській області звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івниця" про стягнення 783483,00 грн., податкової заборгованості з рахунку платника податків у банках, обслуговуючого такого платника. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю узгоджених сум податкових зобов'язань Відповідача з податку на додану вартість.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Івниця" 783483,00 грн. з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Івниця" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

В апеляційній скарзі зазначає, що факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є доказом сплати коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Також вказує на неврахування судом першої інстанції того, шо подання в 2018 році уточнюючого розрахунку за листопад 2016 року із збільшенням податкових зобов'язань на 760663грн. на підставі внесених до Реєстру у лютому та березні 2017 року податкових накладних призвело до повторного нарахування зобов'язань в цій же сумі.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Івниця" є платником податку на додану вартість та інших відповідних податків та обов'язкових зборів і зареєстроване в Андрушівському відділенні Бердичівської ОДПІ з 18.04.2016 року.

Відповідачем подано до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (Андрушівське відділення) уточнюючий розрахунок податкової декларації з податку на додану вартість 01.02.2018 р., згідно якої розмір вказаних податкових зобов'язань був самостійно визначений в сумі 783 483 грн., у тому числі 760663,00 грн. - основний платіж, 22820,00 грн. - сума штрафу, нарахована платником самостійно, у зв'язку з виправленням помилки. Оскільки дане зобов'язання відповідачем не сплачено в строки, визначені Податковим кодексом, воно набуло статусу податкового боргу.

Андрушівським відділенням Бердичівської ОДПІ відповідачу була направлена податкова вимога "Ю" за № 44555-06 від 07.07.2016 року на суму 75884,65 грн. щодо сплати узгоджених податкових зобов'язань, яку Відповідач 24.07.2016 року отримав, але у встановлений термін не оскаржив і суму заборгованості до Державного бюджету не сплатив.

Враховуючи наявність непогашеного податкового боргу, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунках платника податків у банках, що обслуговують такого платника.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження наявності у відповідача податкового боргу по ПДВ, який ним визначено самостійно у вищезазначених податкових деклараціях за вказаний період.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін та прийнятому судом рішенню колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до вимог пп 16.1.4. п.16.1 ст.16 Податкового Кодексу України Відповідач, як платник податків і зборів (обов'язкових платежів), зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Приписами пп.14.1.175 п.14.1 цієї ж статті визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог п.54.1 і п.54.2 ст.54 Податкового кодексу України податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Пунктом 57.1. ст. 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом для подання податкової декларації, тобто вказані податкові зобов'язання Відповідача є узгодженими і підлягали сплаті.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта, що факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є доказом сплати коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Відповідно до п.2 Розділу І. "Загальні положення" Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (далі Порядок № 422), інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються Інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу , які повинні сплачуватись такими платниками .

Згідно з п.3 розділу І Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Отже, будь-які нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов'язань платника податків, розрахунки з бюджетом, контролюючий орган відображає в інтегрованій картці платника податків.

У п. 2 Розділу 6 Порядку визначено, що у разі наявності в платника податкового боргу кошти, що надходять від такого платника або в результаті здійснених щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості органами ДФС заходів, зараховуються в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником: у першу чергу кошти зараховуються в рахунок погашення основної суми боргу, далі - в рахунок погашення штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих на такий борг, в останню чергу - в рахунок погашення пені, на такий борг.

Правилами пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, встановлено обов'язок податкового органу здійснювати зарахування коштів, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а платнику податків встановлено заборону спрямовувати кошти на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу (крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування).

У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 22.11.2018 року, згідно інтегрованої картки платника податків за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1517924,80 грн., в тому числі 783483 грн.: 760663 грн.- основний платіж, 22820,00 грн. - штрафна санкція (а. с. 62-68).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що факт наявності податкового боргу підтверджується роздруківкою інтегрованої картки особового рахунку відповідача.

Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 783483 грн., який є узгодженим, а суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення цього податкового боргу, то суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що такий борг підлягає стягненню на підставі рішення суду.

Як визначено пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.1. статті 95 ПК України встановлено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п. 95.3 ст. 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Враховуючи що відповідач має податковий борг на загальну суму 783483 грн, який самостійно не сплачує, наявні підстави для задоволення позову та стягнення даного боргу з рахунків відповідача у банках, обслуговуючих такого платника податків.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Щодо додаткових доводів, які відповідач висловив у відповіді на відзив проти апеляційної скарги, то колегія суддів їх не враховує, оскільки вони по суті змінюють доводи апеляційної скарги.

За змістом ч.1 ст.303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

В даному випадку зміна апеляційної скарги відбулася за межами вказаного строку, а тому суд розглядає справу виключно в межах первинно поданої апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Івниця" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 грудня 2018 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.