Справа № 820/3521/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/3521/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Григорова А.М.

суддів: Яковенка М.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача - ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018, суддя Шевченко О.В., повний текст складено 03.10.18 по справі № 820/3521/18

за позовом ОСОБА_2

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_2, з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просить суд:

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 07.10.2009 року, шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії позивачу згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі того, що заява та документи для поновлення пенсії позивачу подані з порушення чинного законодавства. Представник позивача просив суд задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018р. адміністративний позов ОСОБА_2 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково. Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_2 з 27.09.2017 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Адміністративний позов ОСОБА_2 в частині проведення поновлення виплати пенсії з 07 жовтня 2009 року по 26 вересня 2017 року залишено без розгляду.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником позивача ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що залишення частини позову без розгляду є протиправним. Вказує, що суд першої інстанції певно помилково ототожнив строки встановлені для поновлення пенсії зі строками призначення пенсії. Адже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - «Закон про пенсії») чітко встановлено, що за наявності вини органу пенсійного фонду поновлення виплати пенсії за минулий час відбувається без обмеження будь яким строком. А в разі встановлення вини пенсіонера - за три роки ретроактивно. Отже, при встановленні протиправності дій органу пенсійного фонду щодо його незаконної відмови у поновленні пенсії - однозначно слідує поновлення пенсії без обмеження будь-яким строком, як це встановлено Законом про пенсії. Вказує, що позивач має право на відновлення пенсії з дати постановления Рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, яким були скасовані дискримінуючи положення законодавства, що забороняли виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Враховуючи вищевикладене, просить змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року у справі № 820/3521/18 в частині строку з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_2 та зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_2 з 07.09.2009 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України.

Від Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що управління не погоджується з апеляційною скаргою позивача. Зазначає, що з рішенням суду першої інстанції погоджується, вважає його обґрунтованим, законним, поставленим з дотриманням норм матеріального права в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в залишенні без розгляду адміністративного позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі. Просила змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року у справі № 820/3521/18 в частині строку з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_2 та зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_2 з 07.09.2009 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, сторонами по справі не оскаржено.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду першої інстанції, вимог про скасування рішення суду першої інстанції в будь якій частині апеляційна скарга не містить.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, частково доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) є громадянином України.

По досягненню пенсійного віку та наявності необхідного стажу, з 28.10.1989 року позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду його за кордон.

26.12.1992 року позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю та прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль, після чого виплата йому пенсії за віком була припинена.

До моменту виїзду до країни Ізраїль позивач проживав за адресою: Україна, АДРЕСА_1.

Як свідчать матеріали справи, 27.09.2017 року представником ОСОБА_2 за довіреністю до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова подано заяву про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_2 (Т.1, а.с. 40 - 43).

В свою чергу, Слобожанське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова прийняло документи та надіслало за належністю до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, оскільки пенсія позивачу виплачувалась в Дзержинському районі, які відповідач отримав 05.10.2017 року (Вх. №17-8649).

Листом № 9568-02-1/49 від 18.10.2017 року Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова повідомило позивача про прийняте рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсії, що оформлене протоколом №24 від 15.09.2017 року (Т.1, а.с. 44).

Так, відповідно до вказаного рішення ОСОБА_2 відмовлено в поновленні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку із тим, що заява та документи для поновлення виплати пенсії подані з порушенням чинного законодавства України (Т.1, а.с. 45 - 46).

У відзиві на позов відповідач зазначив, що рішення вищезазначеної комісії відбулось не 15.09.2017 року а 06.10.2017 року, а відповідна заява позивача до Пенсійного органу надійшла 05.10.2017 року.

Не погодившись з вказаною відмовою у поновлені пенсії позивач звернувся за захистом порушених прав з даним позовом до суду.

Позивач, не погодившись з отриманою відмовою, звернувся до суду з даним позовом через свого представника з метою захисту своїх порушених прав.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Сорінг проти Сполученого Королівства» Судом зазначено, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст.1 Першого протоколу до конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст.17 закону Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що з дня набрання чинності рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону №1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

В той же час, виходячи з приписів частини 2 статті 122 КАС України, права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення до суду з позовною заявою, перебіг якого починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення права та/або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року (справа № 607/6231/17).

Тобто, у даному випадку позивач про порушення своїх прав мала можливість дізнатися у 2009 році, з моменту прийняття Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 року №25-рп/2009.

Проте, наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності дотримання встановлених законом строків звернення до суду, у разі звернення до суду за захистом свого права.

Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року та невідновлення виплати пенсії, позивач повинна була дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

При цьому, той факт, що із заявою про поновлення пенсії позивач звернулась до відповідача 27.09.2017 року не змінює моменту, з якого вона повинна була дізнатись про порушення прав. Означена дата свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов'язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року (справа №127/15035/17).

Ні адміністративний позов та апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять відомостей щодо існування об'єктивних обставин, які обумовили неможливість звернення позивача до суду з цим позовом після прийняття Конституційним Судом України 07.10.2009 року рішення № 25-рп/2009.

Посилання представника позивача, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на введення Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова в оману щодо не застосування положень рішення Конституційного Суду України 07.10.2009 року № 25-рп/2009, віддалене знаходження позивача ( Ізраїль), колегія суддів не вважає об'єктивними та поважними обставинами пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом, з урахуванням значного пропуску строку (рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 прийняте 07.10.2009 року, позов до суду подано 22.05.2018р.).

Також колегія суддів зазначає, що загальновідомим є факт, що справи таких категорій розглядаються на протязі декількох років, в тому числі на користь громадян. Дані рішення публікуються в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також колегія суддів не приймає посилання позивача на ст. 46 Закону № 1058, частиною 2 якої визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, оскільки в даному випадку пенсія позивачу не нараховувалася.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 19 травня 2015 року у справі № 21-168а15 не заслуговує на увагу, оскільки Верховним Судом України при розгляді вказаної справи не розглядалися питання щодо строків звернення до суду в даній категорії спорів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача та зміні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року у справі № 820/3521/18 в частині строку з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_2

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, відтак, підстав для його скасування не вбачається.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 по справі № 820/3521/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 18.12.2018.