Справа № 826/11838/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2018 року № 826/11838/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ін. код НОМЕР_1)
доГоловного управління ДФС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, Київ, 04655, )
провизнання протиправним та скасування рішення в частині,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 44944-1305 від 04.05.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона не є власником нежитлового приміщення літера «А», групи приміщень № 67, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2, чи земельної ділянки на якій розташовано приміщення, отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення є безпідставним та протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В судових засіданнях представником позивача позовні вимоги підтримано повністю.

Представником відповідача щодо задоволення позову заперечено з підстав викладених у письмових запереченнях на позов.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, за письмовим клопотанням представників позивача, судом ухвалено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом м. Києва встановлено наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України 04.05.2017 року винесено податкове повідомлення-рішення № 44944-1305, яким за ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 29 242,07грн. за 2017 рік.

Позивач вважає податкове повідомлення-рішення № 44944-1305 від 04.05.2017 року неправомірним, а висновки щодо перебування у її власності чи користуванні земельної ділянки, що знаходить за адресою: АДРЕСА_2, безпідставними, тому звернулась до суду із відповідним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних міркувань.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно із пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України. За статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Зокрема, в розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, підставою для нарахування позивачу зобов'язання з земельного податку за 2017 рік, слугували висновки податкового органу щодо перебування у користуванні позивача земельної ділянки площею 237,60кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Чегорина, 59, оскільки нежитлове приміщення, розташоване за цією адресою, належить позивачу на праві власності.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки з наявної в матеріалах справи копій Договору дарування нежитлового приміщення від 10.04.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2015 року, нежитлове приміщення літера «А», групи приміщень № 67, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2, позивачем відчужено нежитлове і приміщення в корить ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Наведені докази свідчать, що позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, тому позбавлена обов'язку зі сплати земельного податку, встановленого спірним податковим повідомленням рішенням.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №44944-1305 від 04.05.2017 року, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ін. код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у м.Києві (вул. Шолуденка, 33/19, Київ, 04655, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 44944-1305 від 04.05.2017 року, задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.05.2017року № 44944-1305.

3. Стягнути солідарно з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань понесені ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640,00грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Клименчук