Справа № 522/15352/16-а
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/728/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.;

за участі секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участі третіх осіб - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» про скасування рішення виконавчого комітету ОМР № 328 від 24.09.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2016 року позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із зазначеним адміністративним позовом, вказуючи, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №328 від 24.09.2015 року скасовано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, надані управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 27.11.2014 року для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну із знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд на підставі їх невідповідності вимогам чинного законодавства та проведення забудовником будівельних робіт, які не відповідають вихідним даним на проектування. Позивач з вказаним рішенням не згоден, вважає його протиправним та просить скасувати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що на підставі отриманих містобудівних умов та обмежень позивач розпочав проектування та будівництво об'єкту, отримав необхідні дозвільні та інші документи. Тобто, на підставі містобудівних умов від 27 листопада 2014 року у позивача, на час прийняття оскаржуваного рішення, вже виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (права на проектування та будівництво об'єкту), а самі рішення вичерпали свою дію фактом їх виконання.

Позивач аргументує свою позицію по справі доводами, що спірні містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування, тобто є актом одноразового застосування, який вичерпує свою дію фактом його виконання, тому містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 серед іншого посилається на рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2009 від 16.04.2009 року про скасування актів органів місцевого самоврядування, в якому зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Окрім того, позивач наполягає на тому, що проектна документація «Робочий проект індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1» та містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 відповідають вимогам будівельних норм і правил.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення виклав у відзиві, наданому до суду. Підставою заперечень проти задоволення позову відповідач зазначає наступне.

Так, відповідач вказує, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не є ненормативним актом органу місцевого самоврядування.

Також, відповідач наполягає на тому, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваного рішення були чинними та свою дію не вичерпали. Відповідач зазначає, що незавершеність будівництва об'єкту позивача вбачається зокрема, з відсутності факту введення в експлуатацію відповідного завершеного будівництва на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідач звертає увагу суду на те, що положення з рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2009 від 16.04.2009 року стосуються лише скасування відповідним органом своїх попередніх актів, проте не поширюється на повноваження органів вищого рівня скасовувати акти підпорядкованих їм органів, які передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування».

Так, відповідач зазначає, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 надані позивачу управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради, яке є самостійним органом місцевого самоврядування, що здійснює свою діяльність на території міста Одеси, має статус юридичної особи, діє згідно з Положенням про управління архітектури та містобудування Одеської міської ради та поряд з виконавчим комітетом Одеської міської ради та іншими виконавчими органами входить у структуру виконавчих органів Одеської міської ради.

Відповідач вказує, що спірні містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видавались управлінням архітектури Одеської міської ради з урахуванням тих даних, що надавались замовником з метою їх отримання, тоді як фактично на об'єкті будівництва ведуться роботи, які не передбачені у проекті та не відповідають цільовому призначенню земельної ділянки. Вказане, на думку відповідача, свідчить про введення в оману щодо умов будівництва, що призвело до неправильного визначення містобудівних умов та обмежень, що мають визначатись, виходячи із факту розташування поблизу об'єкта будівництва інших споруд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі було призначено суддю Тарасова А.В. та ухвалою якого від 22.08.2016 року було відкрито провадження по справі.

У судовому засіданні від 06 жовтня 2016 року було задоволено клопотання про за-лучення у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3

У зв'язку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду міста Одеси від 31.01.2018 року вказана адміністративна справа передана судді Бондар В.Я. для розгляду по суті.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Кодекс адміністративного судочинства України викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року.

Згідно п. 10 ч.1 Перехідних Положень (розділ VІІ) КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, розгляд даної справи має здійснюватися за положеннями КАС України у редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року.

Ухвалою від 02.02.2018 року суддею Приморського районного суду міста Одеси Бондарем В. Я. прийнято у провадження дану адміністративну справу та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку.

У судовому засіданні від 13 березня 2018 року було задоволено клопотання про залучення у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1».

Ухвалою від 17.04.2018 року Приморським районним судом міста Одеси відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Виконавчого комітету Одеської міської ради про залишення позову без розгляду.

Ухвалою від 24.04.2018 року Приморським районним судом міста Одеси також відмовлено у задоволенні клопотання третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду.

Одеським апеляційним адміністративним судом ухвалою від 16.05.2018 року апеляційну скаргу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси повернуто апелянту.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити вимоги у повному обсязі, представник відповідача позов не визнав та просив, відповідно, відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_3 проти позову заперечували, вважають, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради є законним і обґрунтованим, просять в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» у судове засідання не з'явився, у письмових поясненнях від 24 квітня 2018 року просив суд позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

27 листопада 2014 року листом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради ОСОБА_1 видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну зі знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд.

Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0799 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2014 року, яке було зареєстровано згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Серія НОМЕР_2 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 01, кадастровий номер: НОМЕР_3.

На замовлення ОСОБА_1 Центром НТТМ академії будівництва України 12 грудня 2014 року розроблено Проектну документацію будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

12 серпня 2015 року Департаментом ДАБІ в Одеській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт №ОД29, а в подальшому 30.09.2016 року - декларацію про готовність об'єкта до експлуатації №ОД01.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №328 від 24.09.2015 року скасовано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, надані Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 27.11.2014 року для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну зі знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд. У вказаному рішення зазначено, що замовником будівництва виконуються будівельні роботи, які не відповідають вихідним даним на проектування.

Наказом від 09.11.2016 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД29, з підстав, що будівництво проводилось з грубим порушенням державних будівельних норм та вихідних даних на проектування, що зазначено в акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил від 27.08.2015 року.

В подальшому, наказом від 09.11.2016 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ОД01 на підставі Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 08.11.2016 року.

Зазначені накази оскаржуються ОСОБА_1 та є предметом розгляду адміністративної справи №522/834/17, яка розглядається Приморським районним судом міста Одеси. Провадження по вказаній справі зупинено до вирішення даного спору.

На підставі фактичних обставин справи, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем спірні правовідносини виникли у сфері регулювання містобудівної діяльності, яка передбачає наступне правове регулювання.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Конституційним судом України надано офіційне тлумачення вказаних статей Конституції України. Зокрема, зазначено, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (рішенням №1-9/2009 від 16.04.2009 року).

Суд оцінює спірне рішення про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки як ненормативний правовий акт, оскільки він пов'язаний з реалізацією позивачем його суб'єктивного права на забудову його власної земельної ділянки і не поширюється на інших суб'єктів, окрім ОСОБА_1

Щодо аргументів відповідача, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваного рішення були чинними та свою дію не вичерпали суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 29 Закону України «Про регулюванні містобудівної діяльності», фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 1 29 Закону України «Про регулюванні містобудівної діяльності», містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Суд звертає увагу, що із наведених вище норм законодавства чітко вбачається, що призначення, для якого видаються містобудівні умови та обмеження - це проектування об'єкта будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, що на момент винесення спірного рішення про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки Департаментом ДАБІ в Одеській області вже було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт №ОД29, тобто позивач вчинив дії щодо виконання вказаного рішення та реалізації наданих у ньому прав - проектування об'єкта будівництва та, безпосередньо, початок самого будівництва.

Також слід зазначити, що частиною 8 статті 29 Закону України «Про регулюванні містобудівної діяльності» передбачено, що містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Чинність містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки до завершення будівництва об'єкта не є підставою вважати їх не вичерпаними на етапі будівництва, оскільки, за змістом прав, якими наділяється особа, щодо якої такі умови розробляються, вони вичерпуються раніше ніж втрата чинності самих умов.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки вичерповує свою дію фактом його виконання.

Щодо наявності у відповідача повноважень та підстав на скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки судом встановлено наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.

Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється:

1) за заявою замовника;

2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам;

3) за рішенням суду.

У разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що однією з підстав для скасування містобудівних умов та обмежень є їх невідповідність містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам та стандартам, які виявлені при здійсненні державного архітектурно-будівельного нагляду уповноваженими особами.

Аналіз наведеної норми законодавства дозволяє суду дійти висновку, що виконавчий комітет Одеської міської ради не мав повноважень на скасування наданих ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Вказана правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 18 жовтня 2018 року у справі справа №823/1550/17.

Окремо суд звертає увагу, що невідповідність містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам, яка є підставою для їх скасування певним колом суб'єктів стосується самих містобудівних умов та обмежень (розробленої документації), а не будівництва.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 2 ч. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ч. 3 ст. 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не надані належні та допустимі докази, щодо правомірності свого рішення.

Також, суд вважає за необхідне у даній справі застосувати принцип належного урядування, який у своїй практиці використовує Європейського суду з прав людини, а саме: рішення у справі «Рисовський проти України» від 20.01.2012, заява № 29979/04.

У вказаному ріщенні ЄСПЛ встановлено, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Також зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен накладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Поширюючи вищезазначені міркування на загальний контекст особистої ситуації позивача, суд вважає, що скасування відповідачем, на якого і покладається обов'язок дотримання принципу належного урядування, спірного рішення є прямим порушенням даного принципу та спричинило неправомірне втручання у майнові права позивача.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні суд дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №328 від 24.09.2015 року яким скасовано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є протиправним і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-78, 229, 242, 244, 293, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) до Виконавчого комітету Одеської міської ради (, м. Одеса, пл. Думська, 1), за участі третіх осіб - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради (, м. Одеса, вул. Гоголя, 10), ОСОБА_3, (АДРЕСА_4), ОСОБА_4 (АДРЕСА_3), Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» (, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 139/1) про скасування рішення виконавчого комітету ОМР № 328 від 24.09.2015 року - задовольнити.

Скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №328 від 24.09.2015 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 наданих управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 27 листопада 2014 року для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну зі знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 17 грудня 2018 року.

Суддя В.Я.Бондар