Справа № 540/2323/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2323/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ОСОБА_2 фонду України в Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у призначенні пенсійних виплат та зобов'язання призначити виплату пенсійного забезпечення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ОСОБА_2 фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області, Головне управління), у якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, яка викладена у відмовах відповідача від 27.04.2018, 18.06.2018, 04.07.2018 року та визнати бездіяльність відповідача щодо непризначення пенсії - протиправною та зобов'язати його призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 29 березня 2018 року в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач будучи громадянкою України, яка 01.01.2000 року виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, 29.03.2018 року вперше звернулася, через свого представника до Головного управління ОСОБА_2 фонду України Херсонської області із заявою про призначення пенсії за віком, однак, листом - відповіддю за № 191/Г-99-1 від 27.04.2018 року їй було відмовлено в задоволенні заяви. В подальшому позивач через свого представника двічі зверталася за призначенням їй пенсії, проте відповідач листами за № 322/Г-99-1 від 18.06.2018 року, № 1464/02-04 від 04.07.2018 року відмовив заявнику у призначені пенсії. Позивач вважає дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству, у зв'язку з чим, просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року провадження у справі відкрито, згідно приписів ст. 263 КАС України вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У вказаній ухвалі запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву протягом п'ятнадцятиденного строку з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі та роз'яснено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Уповноваженою особою відповідача отримано наведену ухвалу 28 листопада 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відтак, останнім днем для подання відзиву до суду було 13 грудня 2018 року.

Проте, станом 14 грудня 2018 року відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відтак, суд відповідно до приписів ч. 2 ст. 175 КАС України вирішуватиме даний спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що постійно проживає на території держави Ізраїль (паспорт для виїзду за кордон серії АН 010922).

01.01.2000 року позивач виїхав до Ізраїлю та прийнятий на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль 19.06.2002 року.

29.03.2018 року представник позивача направив до ОСОБА_2 фонду України заяву встановленої форми про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

ОСОБА_2 фонду України від 11.04.2018 року № 8252/Г-11 заяву перенаправлено до Головного управління ОСОБА_2 фонду України Херсонської області для її вирішення по суті.

Разом з цим, 29.03.2018 року представник позивача звернувся із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 безпосередньо до ГУ ПФУ в Херсонській області.

До заяви про призначення пенсії позивачу додані наступні документи: оригінал заяви про призначення пенсії за віком (з проставленим апостилем та декларацією ОСОБА_1В.), копія закордонного паспорта, копія свідоцтва про народження, копія трудової книжки, копія довіреності представника ОСОБА_1

Рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області за № 191/Г-99-1 від 27.04.2018 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком (отримано позивачем 07.05.2018 року).

В липні 2018 року позивачем додатково надано до ГУ ПФУ в Херсонській області нотаріально засвідчену копію ідентифікаційного номера ОСОБА_1

За результатами неодноразового звернення представника позивача до відповідного територіального органу ПФУ, листами за № 322/Г-99-1 від 18.06.2018 року, № 1464/02-04 від 04.07.2018 року останнім відмовлено у призначені пенсії ОСОБА_1 (остання відмова отримана позивачем 13.07.2018 року).

Як вбачається з вказаних рішень, підставою для їх прийняття стали висновки органу пенсійного фонду про те, що позивач не є громадянином України, що підтверджується відсутністю паспорта громадянина України та реєстрації на території України.

Не погоджуючись із вказаними відмовами Головного управління у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (в редакції, яка діяла до 07.10.2009 року) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду, припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд враховує те, що згідно із ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

В своєму Рішенні № 25-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Висновки Конституційний Суд України кореспондуються із висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року.

Таким чином, оскільки положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №25-рп/2009, суд вважає, що позивач має право на виплату пенсії незалежно від його місця проживання.

Разом з цим, відповідно до п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ОСОБА_2 фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено право особи уповноважувати іншу особу на вчинення дій щодо призначення та перерахунку пенсії на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Так, видана представнику позивача довіреність передбачає вчинення представником всіх необхідних дій в органах ОСОБА_2 фонду України для призначення, поновлення, нарахування, перерахунку та виплати, а також одержання належної Довірителю пенсії; довіреність засвідчена у встановленому порядку, недійсною не визнавалась, не відкликалась та в судовому порядку не скасовувалась.

При цьому, необґрунтованим є доводи відповідача, визначені в оскаржуваних відмовах на те, що закордонний паспорт позивача не підтверджує його статус громадянина України, так як відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є, зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Водночас, згідно із п. 2.1 Порядку від 25.11.2005 року № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ОСОБА_2 фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5)документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу ОСОБА_2 фонду про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Згідно із п. 2.23 Порядку від 25.11.2005 року № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Отже, чинним законодавством чітко встановлено, що для призначення пенсії документи, якими підтверджується стаж, вік та заробітна плата, подаються до територіального органу ПФУ тільки в оригіналах (на відміну від поновлення вже призначеної пенсії певній категорії осіб, яке здійснюється за документами, наявними у матеріалах пенсійної справи та не вимагає подання оригіналів відповідних документів).

Таким чином, реалізація гарантованого права громадянам щодо призначення пенсії відбувається за заявочним принципом.

На підтвердження права на пенсію особи мають подати органу визначений чинним законодавством пакет документів, на підставі яких пенсійний орган перевіряє заявлене ними право.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивач надав повний пакет документів, які враховуються органом пенсійного фонду під час вирішення питання про призначення пенсії.

При цьому, суд зазначає, що відмовлено позивачу у призначенні пенсії рішеннями за № 191/Г-99-1 від 27.04.2018 року, № 322/Г-99-1 від 18.06.2018 року, № 1464/02-04 від 04.07.2018 року.

Підставою для прийняття вказаних рішень стала неможливість органу пенсійного фонду призначити пенсію у зв'язку із тим, що позивач не є громадянином України, що підтверджується відсутністю паспорта громадянина України та реєстрації на території України.

Водночас, як показав аналіз вищенаведених правових норм, зазначені підстави для відмови у призначенні особі пенсії не ґрунтуються на Законі.

Також, наведені обставини свідчать про те, що надані разом із заявою документи були належним чином оформлені позивачем та давали органу можливість вирішити заявлене питання.

При цьому, суд зазначає, що відмови Головного управління, оформлені листами від за №191/Г-99-1 від 27.04.2018 року, № 322/Г-99-1 від 18.06.2018 року, № 1464/02-04 від 04.07.2018 року, у такому разі не є рішенням суб'єкта владних повноважень та розцінюються як інформування заявника щодо певних обставин вирішення заяви, та не можуть нести певних додаткових висновків з приводу призначення позивачу пенсії.

Таким чином, рішення відповідача про відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії є необґрунтованими та суперечать чинному законодавству.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на те, що права та інтереси позивача на пенсійне забезпечення порушують саме рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав та інтересів шляхом заявлення вимог щодо протиправності відмов Головного управління, оформлених листами, не є ефективним, у зв'язку із чим суд, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає, що рішення відповідача № 191/Г-99-1 від 27.04.2018 року, № 322/Г-99-1 від 18.06.2018 року, № 1464/02-04 від 04.07.2018 року підлягають скасуванню.

Водночас, оскільки відповідачем не перевірено подані заяви про призначення пенсії по суті, у тому числі із дослідженням віку позивачу, стажу, у тому числі страхового, суд вважає передчасними вимоги про зобов'язання органу пенсійного фонду призначити і нарахувати у встановленому порядку пенсії, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

У зв'язку із чим, суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є висновок суду про обов'язок органу повторно розгляду заяву про призначення пенсії.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ОСОБА_2 фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню шляхом зобов'язання Головного управління ОСОБА_2 фонду України в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29.03.2018 року, з урахуванням висновків суду.

Судові витрати по справі у даному випадку відшкодовуються згідно вимог ч. 3 ст. 139 КАС України.

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ОСОБА_2 фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 29105, держава Ізраїль, АДРЕСА_1), яка викладена у листах відповідача від 27 квітня 2018 року № 191/Г-99-1, від 18 червня 2018 року № 322/Г-99-1, від 04 липня 2018 року № 1464/02-04.

Зобов'язати Головне управління ОСОБА_2 фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 29105, держава Ізраїль, АДРЕСА_1) про призначення пенсії від 29 березня 2018 року, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ОСОБА_2 фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 29105, держава Ізраїль, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 352,40 грн. (триста пятдесят дві гривні, сорок копійок), шляхом безспірного списання.

В задоволенні іншої частини позовної вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 10.2.4