Справа № 813/2273/18
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Коморний О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/24/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя: Бруновської Н.В.

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

апелянта: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 813/2273/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018р. позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Львівської міської ради про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради «Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1» від 17.05.2018р. № 3491 та зобов'язати вчинити дії щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 згідно плану земельної ділянки доданого до заяви від 24.05.2016р. за № 3-ч-23877/АП-2403.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2018р. позов задоволено частково. Суд визнав протиправною та скасував ухвалу Львівської міської ради «Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1» від 17.05.2018р. за № 3491.

Крім того, суд зобов'язав Львівську міську раду вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. В іншій частині позову суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2018р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апелянт ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

24.05.2016 гр.ОСОБА_2 звернувся до Львівської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1.

До даної заяви позивач додав перелік документів, який передбачений рішенням від 08.08.2014р. № 605 «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, які надає Львівська міська рада», зокрема: план земельної ділянки, довідку з відділу Держземагенства у м. Львові про правовий статус земельної ділянки від 02.06.2016 р. № 31-1223-01-4448/9-16/АП.

31.10.2016р. Постановою Франківського районного суду м. Львова визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду у встановлений законом місячний строк клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Суд зобов'язав Львівську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_2 на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради. (а.с. 37 )

14.09.2017 р. Ухвалою Львівської міської ради за № 2432 відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення землеустрою щодо відведення земельної ділянки яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 15 )

Постановою Франківського районного суду м. Львові від 06.12.2017р. з врахуванням ухвали про виправлення описки від 05.01.2018 р. визнано протиправною та скасовано дану Ухвалу Львівської міської ради від 14.09.2017 р. № 2432.

Крім того, суд зобов'язав Львівську міську раду вирішити питання щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 згідно плану земельної ділянки. (а.с.; а.с. 35, 36 )

17.05.2018 р. Ухвалою Львівської міської ради № 3491 відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1. (а.с. 54 )

Отже, Ухвала Львівської міської ради № 3491 від 17.05.2018 р. є предметом судового розгляду в даній справі.

ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як видно з Ухвали № 3491 від 17.05.2018р, Львівська міська рада прийняла рішення, керуючись ст. 144 Конституції України, пп.34 п.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12,40,118 Земельного кодексу України.

На відповідача Львівську міську раду який є суб'єктом владних повноважень покладений обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення. Проте, відповідач в порушення вимог ст. 77 КАС України не надав належних та допустимих доказів для оцінки судом обставин правомірності та обґрунтування прийняття рішення.

Так, повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Із аналізу ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України видно, що відмова органу місцевого самоврядування який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянкиповинна бути мотивованою.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Проте, з ухвали Львівської міської ради № 3491 від 17.05.2018 р. не можливо встановити, з яких саме підстав виходив суб'єкт владних повноважень, приймаючи рішення тому, апеляційний суд не має можливості оцінити обставини, які були підставою для його винесення та дійшов висновку, що таке рішення прийняте необґрунтовано та нерозсудливо. Тобто, відповідач діяв не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оспорювана ухвала є протиправною яку слід скасувати, а порушені права позивача на обґрунтоване, розсудливе та належним чином мотивоване рішення підлягають поновленню шляхом зобов'язання Львівської міської ради вирішити питання про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Отже, відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України Львівська міська рада має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про зобов'язання Львівської міської ради утриматись від вчинення дій щодо відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою та вчинення дій з невідкладного надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. ( прийняти рішення в користь позивача ) Оскільки, вирішення питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність належить до виключною компетенції Львівської міської ради яка згідно п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях вирішує питання регулювання земельних відносин, що відноситься до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень.

Під дискреційними повноваженнями, як правило, розуміють виключну компетенцію службової особи чи органу влади на прийняття різних за змістом рішень.

В даному випадку суд не вправі перебирати на себе функції міської ради як колегіального органу в реалізації відповідних управлінських функцій та вирішувати питання які віднесені до виключної компетенції такого суб'єкта на пленарних засіданнях ради (сесії) та зобов'язувати його приймати рішення які входять до його компетенції.

Таким чином, вимога позивача про зобов'язання Львівської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, суд не вправі втручатися в діяльність органу державного органу, зобов'язуючи його приймати рішення, оскільки безпосереднє втручання суду в такі повноваження не відповідатиме конституційному принципу розподілу гілок влади.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання дій Львівської міської ради протиправними з прийняття оспорюваної ухвали.

Відповідно ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, обов'язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, як правового акта індивідуальної дії є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, зокрема обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов'язків. З огляду на те, що в правовому регулюванні приймає участь саме те рішення суб'єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права та обов'язки позивача, то дії такого суб'єкта владних повноважень або його посадової особи, які здійснюються у процедурі, яка передує прийняттю рішення не можуть бути окремим предметом судового розгляду, так як такі дії не мають безпосереднього впливу на правовий статус особи, яка звернулась із позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Отже, дії відповідача з прийняття оспорюваної ухвали не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду окремо від оскарження даної ухвали міської ради.

Обставини щодо правомірності дій міської ради при прийнятті такого рішення входить до предмету доведення у справі за позовом про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, а його правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб'єкта владних повноважень та порядку його вчинення може бути підставою для скасування рішення як протиправного внаслідок вчинення суб'єктом владних повноважень дій не у спосіб та не у порядку, встановлених законом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача у даній справі є визнання протиправним та скасування оспорюваної ухвали та зобов'язання відповідача вирішити питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки з врахуванням правової оцінки наданої судом в судових рішеннях.

Доводи які викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки колегії суддів.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 813/2273/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів після набрання постановою законної сили.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.С. Затолочний

Суддя З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 17.12.2018р.