Справа № 824/1035/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/1035/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, про визнання протиправними дій та бездіяльності, про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника щодо відмови у перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018 рік у розмірі, встановленому частиною п'ятою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - неправомірними, а бездіяльність - протиправною;

- зобов'язати Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника (директора) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2018 рік, обчислену відповідно до частини п'ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведення виплати, з урахуванням виплачених сум;

-стягнути на користь ОСОБА_1 з Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради 7719,00 (сім тисяч сімсот дев'ятнадцять) гривень на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю;

- допустити негайне виконання рішення суду;

- зобов'язати керівника (директора) Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради подати впродовж десяти днів з дня отримання рішення суду звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є інвалідом II групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. На думку позивача, до 5 травня розмір щорічної разової грошової допомоги йому, станом на день її виплати, повинен був становити 10984,00 гривень (8*1373,00 грн.).

Однак, 25 квітня 2018 року позивач, як інвалід війни II групи, отримав через поштове відділення № 58022 разову грошову допомогу в розмірі 3265,00 гривень, нижчу за розмір, встановлений статтею 13 Закону № 3551-ХII, внаслідок чого недоотримав 7719,00 грн. (10984,00 - 3265,00).

21 червня 2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою на ім'я директора Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради з проханням донарахувати та виплатити йому не пізніше наступного, з дня одержання заяви, різницю між сумою, яку належить сплатити згідно частини п'ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами, далі Закон №3551-XII) станом на день її виплати в повному розмірі та сумою, яку він фактично отримав, та надти письмову відповідь впродовж п'яти днів.

Листом № С-389 від 26.06.2018 р. заступник директора Департаменту надіслала письмову відповідь на лист позивача від 21 червня 2018 року про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - Постанова № 170), розмір грошової допомоги для інвалідів війни II групи складає 3265 грн., яку йому було своєчасно виплачено.

Позивач вважає, що фактична відмова відповідача у формі листа Департаменту здійснити йому виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2018 році в розмірі, встановленому частиною п'ятою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням проведених виплат, є незаконною та неправомірною, а бездіяльність, яка полягає у не донарахуванні та не проведенні виплат згідно з Законом № 3551-ХІІ, - протиправною.

Відповідач подав до суду відзив, в якому заперечуючи проти позову вказав, що його повноваження є делегованими, фінансування здійснюється державою, а кошти необхідні для здійснення ним цих повноважень, щороку передбачаються в Законі України про Державний бюджет України.

Посилався на пункт 26 Розділу VI Прикінцеві і перехідні положення Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин від 28 грудня 2014 року №79-VIII), яким встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Закон №79-VIII).

Відповідач зазначає, що на виконання даної норми Закону №79-VIII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 170 від 14.03.2018 р. "Деякі питання виплати у 2018 р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань", якою встановлено порядок та розміри виплати зазначеної допомоги в 2018 р., зокрема розмір грошової допомоги для осіб з інвалідністю внаслідок війни становить - 3265 гривень, яку перераховано позивачу згідно платіжного доручення від 10.04.2018 р. №5823.

Відповідач вказує на колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу, та вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше, тобто Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин від 28 грудня 2014 року №79-VIII), а не норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як на підтвердження своїх аргументів відповідач посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року (заява № 43331/12, справа "Валентина Ніканорівна Великода проти України") щодо відсутності обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення. Вважає, що зазначена правова позиція узгоджується з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.10.2017р. у справі № К/800/11142/17, а також постановою Верховного Суду від 19.09.2018р. у справі №725/547/17.

З урахуванням наведеного відповідач вважає, що в позові про визнання протиправними дій та бездіяльності про стягнення коштів необхідно відмовити.

26 листопада 2018 року позивачем надано відповідь на відзив в якому зазначено, що відповідачем не враховано правової позиції Конституційного Суду України. Так, згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 28 жовтня 2009 року № 28-рп/2009, Кабінет Міністрів України, керуючись у своїй діяльності законами при регулюванні у своїх актах відповідних питань, не може змінювати, доповнювати, чи розширювати зміст цих законів (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Ні Бюджетним кодексом України, ні Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" дія статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не була скасована та не зупинялась.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи на 29 листопада 2018 року на 11:00.

В призначене судове засідання позивач та відповідач не з'явились, подавши клопотання про розгляд справи без їх участі на підставі наявних матеріалів справи в порядку письмового провадження.

Згідно частини 3 статті 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є інвалідом II групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 02 грудня 2002 року (а.с. 18).

25 квітня 2018 року позивач, як інвалід війни II групи, отримав через поштове відділення разову грошову допомогу в розмірі 3265,00 гривень. (а.с. 17)

21 червня 2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою на ім'я директора Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради з проханням донарахувати та виплатити йому не пізніше наступного, з дня одержання заяви, різницю між сумою, яку належить сплатити згідно частини п'ятої статті 13 Закону №3551-XII станом на день її виплати в повному розмірі та сумою, яку він фактично отримав, та надти письмову відповідь впродовж п'яти днів. (а.с. 15).

Листом №С-389 від 26.06.2018р. заступник директора Департаменту надіслала письмову відповідь на лист позивача від 21 червня 2018 року про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - Постанова № 170), розмір грошової допомоги для інвалідів війни II групи складає 3265 грн., яку йому було своєчасно виплачено (а.с. 16).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

До вказаних правовідносин слід застосувати такі положення закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, к посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 2 групи - вісім мінімальних пенсій за віком, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008.

В свою чергу, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 передбачено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 передбачено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому, рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Аналізуючи доводи позивача стосовно протиправності дій відповідача щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 2 групи за 2018 рік у розмірі 3265 грн., суд враховує наступне.

Так, відповідно до пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №170 від 14.03.2018 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань", встановлено, що у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої зазначеними Законами здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад. Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у такому розмірі: інвалідам війни II групи - 3265 гривень.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Крім того, суд зауважує, що з урахуванням положень статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст. 1 та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також визначених ч. 3 ст. 28 цього ж Закону обмежень, а саме: непоширення мінімального розміру пенсії за віком, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, - Кабінет Міністрів України, встановивши вказаною постановою розмір виплати разової грошової допомоги інвалідам війни до 5 травня, як однієї із соціальних гарантій, діяв правомірно та на усунення прогалин у законодавчому регулюванні.

Відповідно до ч. 2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі про Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виплачуючи позивачу в 2018 році допомогу до 5 травня в розмірах, визначених постановою КМУ від 14.03.2018 р. № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до законів та Конституції України.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Сук проти України", оскільки відповідач не вказував на відсутність бюджетних асигнувань як на причину виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 2 групи у розмірі 3265 грн., а чітко зазначив, що виплата допомоги здійснена у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України, виконавши при цьому, свій обов'язок щодо виплати такої допомоги у передбаченому постановою розмірі.

Відповідно до п.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Постановою Верховного суду від 19 червня 2018 року в справі № 727/10654/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради в аналогічних правовідносинах відмовлено в задоволенні позовних вимог, та викладено в мотивувальній частині рішення аналогічні висновки.

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити, оскільки відповідачем доведено правомірність дій та прийнятого рішення.

В зв'язку з тим,що позивач звільнений від сплати судового збору, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Боднарюк О.В.