Справа № 460/2665/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2018 року м. Рівне №460/2665/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії, як державному службовцю, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ на підставі довідок про складові заробітної плати, що подаються для призначення пенсії №01-34-02/3437 від 28.08.2015 та №01-34-02/3635 від 11.09.2015, виданих Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації у розмірі 90% від заробітної плати з врахуванням індексу інфляції та без зміни базового місяця індексації, починаючи з 01.09.2018.

Ухвалою суду від 12.11.2018 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що з 2011 року вона отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. ОСОБА_1 29.08.2018 звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону №3723 на підставі поданих довідок, оскільки не всі виплати були враховані при визначенні розміру пенсії. Однак, позивачка отримала відмову, яку орган Пенсійного фонду України обґрунтував тим, що з 01.06.2015 скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до Законів України «Про державну службу». Проте, ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки пенсія їй призначалася у 2011 році на підставі норм діючого Закону України «Про державну службу». Відповідно до статті 37-1 даного закону у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеної пенсії. Суб'єкт владних повноважень не включив при визначенні розміру пенсії матеріальну допомогу на оздоровлення, індексацію заробітної плати та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань. На думку позивача, її правовідносини щодо пенсійного забезпечення повинні будуватися на законодавстві, в період якого виникло право на отримання пенсії. Тому, позивач вказує, що посилання відповідача на втрату чинності Законом №3723 є безпідставним. Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач - Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області 22.11.2018 подав відзив на позовну заяву, де вказано, що з 01.05.2016 набув чинності новий Закон України «Про державну службу», який не передбачає проведення перерахунків пенсії, в тому числі призначених відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, який втратив чинність. Постанова Кабінету Міністрів від 31.05.2000 №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», яка передбачала особливості проведення перерахунку спеціальних пенсій та затверджувала форму довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії, втратила чинність 23.09.2016. Як наслідок, законодавчо не закріплено і форму довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям. На підставі вищенаведеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з 26 травня 2011 року отримує пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

29 серпня 2018 року позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з врахуванням Закону України «Про державну службу» та підставі довідок Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації від 11.09.2015 №01-34-02/3635 та від 28.08.2015 №01-34-02/3437 (а.с.18-21).

Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області листом від 07.09.2018 відмовило позивачу у задоволенні заяви, обгрунтовуючи це тим, що з 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тому, підстав для перерахунку пенсії відповідно до Закону України «про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ немає (а.с.11).

Вважаючи відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії державного службовця, відповідно до статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ, в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, протиправною і такою, що порушує право позивача на перерахунок раніше призначеної пенсії на умовах та в розмірі, передбаченому цим Законом на момент її призначення, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Приписами статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-ХІІ) у редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до статті 37-1 Закону №3723-ХІІ у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Пунктами 4 та 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» в редакції, яка була чинною до 15.12.2015 року, передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

У зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015 пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 був виключений, пункт 5 - змінений.

Постанови правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 №5-1 та від 04.09.2013 №15-1, відповідно до яких затверджені форма довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та форма довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», на підставі яких були видані довідки позивачу від 28.08.2015 №01-34-02/3437 та від 11.09.2015 №01-34-02/3635, втратили чинність 24.03.2017.

Згідно положень частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Слід зазначити, що 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015, у зв'язку з чим норми Закону від 16.12.1993 № 3723-ХІІ втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до положень статті 90 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015, яка набрала чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.05.2016 Законом України «Про державну службу» по іншому урегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

При цьому, суд звертає увагу на те, що положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містять такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Таким чином, ураховуючи приписи статті 90 Закону України «Про державну службу» від № 889-VIII від 10.12.2015, а також положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд вважає, що відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Судом також ураховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, у якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

У свою чергу, Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідно до статті 22 Конституції України відмова пенсійного органу в здійсненні перерахунку пенсії позивача приводить до звуження змісту та обсягу його конституційних прав на пенсійне забезпечення не приймається судом до уваги, оскільки на момент звернення позивача за перерахунком пенсії державного службовця, норми якими було урегульоване пенсійне забезпечення державних службовців не містили поняття «перерахунку пенсії, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючого державного службовця за відповідною посадою».

У свою чергу, Кабінет Міністрів України був повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту, а тому наслідки зміни до законодавства, що врегульовували правовідносини, пов'язані з пенсійним забезпеченням державних службовців, не відносяться до компетенції відповідача.

Також, необхідно зазначити, що Пленум Верховного Суду України № 16 від 16.09.2016, розглянувши подання голови Верховного Суду України про прийняття рішення стосовно звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності статті 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 дійшов висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав для звернення до Конституційного Суду України з таким поданням, з огляду на те, що згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10, 12 розділу ХІ Закону №889-VІІІ) утратив чинність.

Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 12.07.2016 у справі № 21-1726а16 висловив правову позицію, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії), не є підставою для застосування вже недіючих норм Законів України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

Аналогічний висновок щодо застосування наведених положень статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII викладений у постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.08.2018 у справі № 280/515/17 (адміністративне провадження № К/9901/24079/18), від 15.08.2018 у справі № 766/903/17 (адміністративне провадження № К/9901/18551/18), від 03.10.2018 у справі № 635/5078/16-а (адміністративне провадження № К/9901/32692/18), від 10.10.2018 у справі № 404/3227/16-а (№ К/9901/10439/18).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки законодавством України, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку в зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 35701; РНОКПП НОМЕР_1) до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вулиця Гетьмана Мазепи, 2, місто Здолбунів, 35705; ) про зобов'язання вчинення певних дій - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 грудня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.