Справа № 450/338/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/346/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Мікули О. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

апелянта ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року (постанова прийнята у м. Пустомити судом у складі головуючого судді Кукси Д. А.) у справі № 450/338/17 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про оскарження бездіяльності субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (далі Вовківської сільської ради) про оскарження бездіяльності субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач просив: скасувати рішення Вовківської сільської ради № 272 від 12.11.2012 про затвердження висновку земельної комісії Вовківської сільської ради від 03.09.2012;

зобов'язати Вовківську сільську раду повернути межі земельної ділянки, що раніше належала ОСОБА_5, а тепер належить ОСОБА_4 (кадастровий номер 462381800:05:002:0188) у відповідність до Генерального плану с. Товщів Пустомитівського району 1970 року;

зобов'язати Вовківську сільську раду усунути несанкціонований проїзд, який порушує вимоги чинного законодавства України (в тому числі ДБН 360-92), що проходить попри будинок ОСОБА_4;

зобов'язати Вовківську сільську раду відновити тупиковий проїзд до ділянки ОСОБА_4

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 272 від 12.11.2012 про затвердження висновку земельної комісії Вовківської сільської ради від 03.09.2012.

Зобов'язано Вовківську сільську раду Пустомитівського району повернути межі земельної ділянки, що раніше належала ОСОБА_5, а тепер належить ОСОБА_4 кадастровий номер: 462381800:05:002:0188 у відповідність до Генерального плану с. Товщів Пустомитівського району 1970 року.

Зобов'язано Вовківську сільську раду Пустомитівського району усунути несанкціонований проїзд, що проходить попри будинок ОСОБА_4 та відновити тупиковий проїзд до ділянки ОСОБА_4

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права в результаті неповного зясування обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції не досліджено та не взято до уваги той факт, що земельна ділянка, на якій суд постановив відновити тупиковий проїзд, належить йому, ОСОБА_1, на праві власності, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку. Вважає, що судом порушено статтю 17 Кодексу адміністративного судочинства України (норми діючої на момент розгляду справи в суді першої інстанції). Зазначає, що в даному процесі є спір про право, зокрема, його право власності на земельну ділянку, котру позивач помилково вважає «тупиковим проїздом», і справа мала розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Скаржник просить скасувати постанову суду першої інстанції від 17 жовтня 2017 року.

ОСОБА_4 надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, які апеляційну скаргу підтримали, представника позивача, який просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що всупереч діючому генеральному плану села Товщів Пустомитівського району, без внесення відповідних змін у містобудівну документацію чи цільового призначення земельної ділянки, зокрема встановлення дороги загального користування чи проїзду, Вовківською сільською радою, приймаючи рішення № 272 від 12.11.2012 про затвердження висновку земельної комісії Вовківської сільської ради від 03.09.2012, протиправно визначено відрізок між присадибами ОСОБА_4 Й і ОСОБА_6, як дорогу загального користування. Також суд першої інстанції виходив із того, що Вовківською сільською радою жодних змін до цільового призначення земельної ділянки, по якій проходить тупиковий проїзд, не здійснювалось, проведене перекриття тупикового проїзду до земельної ділянки ОСОБА_4 є протиправним, а тому такий повинен залишатись в загальному користуванні відповідно до Генерального плану с. Товщів 1970 року.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про право власності № 8484924 від 27.08.2013 ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1171 га, кадастровий номер 462381800:05:002:0188, яка розташована за адресою: с. Товщів, Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Вовківської сільської ради № 272 від 12.11.2012 (далі Рішення № 272) затверджено висновок земельної комісії Вовківської сільської ради від 03.09.2012, згідно з яким дорогу в с. Товщів між присадибами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишено в загальному користуванні.

Протягом 2016 року, представником ОСОБА_4, адвокатом ОСОБА_7, було надіслано ряд заяв та адвокатських запитів до голови Вовківської сільської ради та Земельної комісії Вовківської сільської ради, які стосувались надання інформації та реагування на грубі порушення законодавства, що стосувались проїзду, який проходить попри будинок ОСОБА_4 з однієї сторони та перекритого тупикового проїзду до даної земельної ділянки з іншої сторони.

На ці звернення конкретних відповідей та інформації, яка витребовувалась, надано не було.

Про Рішення № 272 позивачу стало відомо з відповіді Вовківської сільської ради № 205 від 02.09.2016 на адвокатський запит адвоката ОСОБА_7 від 26.08.2016.

Вважаючи Рішення № 272 неправомірним, а бездіяльність Вовківської сільської ради щодо прокладення несанкціонованого проїзду, який проходить попри будинок ОСОБА_4 з однієї сторони, та неправомірно перекритого тупикового проїзду до даної земельної ділянки з іншої сторони протиправною, позивач звернувся до суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, справ про адміністративні правопорушення, віднесених до компетенції відповідного суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

У частині першій статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З аналізу вимог статті 1 Цивільного процесуального кодексу України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Зі змісту позовних вимог у цій справі можна зробити висновок, що в межах спірних правовідносин має місце спір приватноправового характеру, оскільки він обумовлений порушенням приватного права та інтересу щодо земельних ділянок, на яких розташований несанкціонований проїзд, який проходить попри будинок ОСОБА_4 з однієї сторони (земельної ділянки ОСОБА_6 М.) та неправомірно перекритий тупиковий проїзд до даної земельної ділянки з іншої сторони (земельної ділянки ОСОБА_1 М.), які позивач просить, відповідно, усунути та відновити. Також про приватноправовий характер спору свідчить позовна вимога про повернення межі земельної ділянки у відповідність до Генерального плану с. Товщів Пустомитівського району 1970 року.

Оспорювання рішення Вовківської сільської ради № 272 від 12.11.2012, яким затверджено висновок земельної комісії Вовківської сільської ради від 03.09.2012 у даному випадку поглинається спором про речове, приватне право, яке належить особі до звернення до органу місцевого самоврядування. Таке право виникає і в результаті реалізації рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, але його захист відбувається у порядку цивільного судочинства у спосіб, характерний для приватноправових відносин.

Вищезазначене Рішення № 272 за своєю правовою суттю є управлінською дією суб'єкта владних повноважень у сфері приватноправових (земельних відносин), яка спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичних осіб, оскільки рішенням № 272 затверджений висновок земельної комісії Вовківської сільської ради, яка вирішувала питання щодо приналежності дороги в с. Товщів між присадибами ОСОБА_4 та ОСОБА_6

На переконання колегії суддів апеляційного суду, позивач при звернення до суду із даним позовом мав на меті не захист своїх прав як учасника адміністративних правовідносин, не оскарження лише самого Рішення № 272, а звернувся щодо захисту свого майнового права на конкретну земельну ділянку і визначення співвідношення свого майнового права із майновими правами своїх сусідів.

Спори щодо права власності за своєю природною є спорами про речове право, захист якого здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта в частині того, що в даному випадку має місце спір про право, оскільки право на земельну ділянку, на якій суд постановив відновити тупиковий проїзд, оспорюється ОСОБА_1, який стверджує, що ця ділянка належить йому на праві власності, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку (а. с. 112)

Враховуючи те, що між сторонами виник спір з приводу меж земельних ділянок, позивач має майновий інтерес щодо прокладення проїзду, який проходить попри будинок ОСОБА_4 з однієї сторони, та перекритого тупикового проїзду до даної земельної ділянки з іншої сторони, апелянт зазначає, що тупиковий проїзд є його земельною ділянкою, що належить йому на праві власності, апеляційний суд приходить до висновку про існування спору про право цивільне, який не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги, вирішені судом першої інстанції оскаржуваним рішенням, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинні бути розглянуті судом цивільної юрисдикції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув даний спір в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, тому оскаржуване рішення слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 319, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року у справі № 450/338/17 скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки таку не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повний текст постанови виготовлений 14.12.2018.