Справа № 539/4097/13-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року

Київ

справа №539/4097/13-а

адміністративне провадження №К/9901/13995/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 539/4097/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації

про стягнення щорічної грошової допомоги до 05 травня,

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року (у складі судді Гудкова С.В.),

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про стягнення щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2010 рік.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року, позовні вимоги залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про стягнення допомоги до 05 травня за 2010 рік, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначена позиція судів попередніх інстанцій ґрунтується на тому, що про порушення прав позивач дізналась ще у 2011 році.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_2 подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року - без змін.

Залишаючи без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_2, Вищий адміністративний суд України погодився з позицією судів попередніх інстанцій щодо пропущення позивачем строку звернення до суду та щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вважаючи їх прийнятими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, позивач звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити її позовну заяву у повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 19 грудня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2017 року повторно відкрито касаційне провадження у справі № 539/4097/13-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 14 вересня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 539/4097/13-а та призначив її до розгляду ухвалою від 10 грудня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 11 грудня 2018 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками клопотань заявлено не було.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягають скасуванню.

Від інших учасників справи відзиву або заперечень на касаційну скаргу ОСОБА_2 не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Аналогічні положення містилися і в частині першій статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних рішень та подання касаційної скарги).

Як вбачається із касаційної скарги від 19 грудня 2016 року, ОСОБА_2 оскаржує в касаційному порядку ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року, якими її позовні вимоги залишено без розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року - без змін.

Згідно пункту третього частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення. Аналогічні за змістом положення містилися і в пункті 4 частини п'ятої статті 214 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних рішень та подання касаційної скарги), в яких, зокрема, було зазначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні касаційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на це саме судове рішення.

З касаційної скарги від 19 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 повторно оскаржує ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року, які вже були предметом касаційного перегляду Вищим адміністративним судом України у цій саме справі, про що свідчить перша касаційна скарга ОСОБА_2 від 13 січня 2014 року (а.с. 72) та ухвала Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2015 року (а.с. 89).

Одна, всупереч пункту 4 частини п'ятої статті 214 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних рішень та подання касаційної скарги) ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2017 року було помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної Державної адміністрації, Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про стягнення щорічної грошової допомоги до 5 травня.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України" (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності".

Одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі Брумареску проти Румунії), а стаття 6 § 1 вимагає від суду винесення ефективного рішення (пункт 70 рішення ЄСПЛ у справі Обермайєр проти Австрії, рішення ЄСПЛ у справі Окяяй та інші проти Туреччини).

Відповідно до частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року у справі № 539/4097/13-а відкрито помилково, а тому підлягає закриттю в порядку частини другої статті 339 КАС України.

Аналогічних висновків щодо закриття касаційного провадження дійшов Верховний Суд в постанові від 22 листопада 2018 року у справі № 308/13566/14-а.

Керуючись статтями 339, 345, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року у справі № 539/4097/13-а, як помилково відкрите ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2017 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко