Справа № 501/1781/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 р. Справа № 501/1781/18

Категорія: 6

Головуючий в 1 інстанції: Петрюченко М. І.

Час і місце ухвалення: м. Іллічівськ

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 31 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області Липач О.О. про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області Липач О.О. про визнання незаконною та скасування постанови.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 31 липня 2018 року скаргу (позовну заяву) ОСОБА_3 до начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області Липач О.О. про визнання незаконною та скасування постанови - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновки суду є надуманими, оскільки оригінали всіх документів, які нібито ним не надано у відповідності до кількості сторін у справі, знаходяться у відповідача, а тому це не може відноситися до недоліку позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не виконані вимоги ухвали суду про залишення поданої позовної заяви без руху.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За правилами ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Аналіз наведених норм показав, що метою залишення позову без руху є усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

При цьому, особа, яка подала позов не у відповідності вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, має бути обізнана про недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і строк, встановлений для усунення недоліків.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що обставини, які свідчать про недодержання вимог, передбачених процесуальним законодавством для звернення до суду, мають бути такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Недоліки, що є неістотними і які можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду або під час розгляду справи не можуть бути перешкодою для відкриття провадження у справі.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, вказав на те, що позивач не усунув недоліків зазначених в ухвалі про залишення позову без руху, а саме: не зазначено власного реєстраційного номеру облікової картки платника податків, або номеру і серію паспорту; не зазначено ідентифікаційного коду юридичної особи - відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); не вказано в позові відомі номери засобів зв'язку відповідача; власна офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти та ці ж дані щодо відповідача ( роз'яснено, що у разі відсутності вказаної інформації, позивач має право вказати про це в позові; в позовній заяві не зазначено відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви; позивачем належним чином не засвідчені копії документів, що надаються до позову; позовна заява не містить власного письмового підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; позивач не надав до суду доказів сплати судового збору, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що не зазначення власного реєстраційного номеру облікової картки платника податків, або номеру і серію паспорту; не зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи - відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); не зазначення в позові відомих номерів засобів зв'язку відповідача; власна офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти та ці ж дані щодо відповідача, не надання до суду засвідчених копій письмових доказів, також того, що позовна заява не містить власного письмового підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, хоча формально свідчить про невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, але не може бути перешкодою для гарантованого Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод права на ефективний судовий захист.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що виявлені недоліки позовної заяви мають формальний характер і не перешкоджають суду вчинити дії, необхідні для відкриття провадження у справі, та розглянути спір по суті заявленого позову, а виявлені недоліки можуть бути усунуті судом шляхом витребування доказів.

Так, відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до приписів п.1, 2, 6 частини другої статті 173 КАС України завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Тобто, суд першої інстанції з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі має повноваження запропонувати сторонам надати певні докази або зобов'язати відповідача надати такі.

Відтак, у разі відсутності у справі доказів, вказана обставина може бути усунута і після відкриття провадження по справі. Крім того, питання щодо витребування доказів суд може вирішити і на стадії відкриття провадження у справі.

Отже, колегія суддів не піддає сумніву те, що підстави для усунення недоліків позовної заяви існували. Проте, приймаючи до уваги формальні вимоги до позовної заяви, передбачені КАС України, та спосіб, у який вони були застосовані у даній справі, колегія суддів доходить висновку, що застосовані судом першої інстанції наслідки не були пропорційні, обмежили право на оскарження (в аспекті доступу до суду) і стали перешкодою для захисту прав позивача.

Щодо не надання до суду доказів сплати судового збору, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору по справі є визнання незаконною та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 96 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 13 грудня 2016 року у справі №21-1410а16 зробив правовий висновок щодо застосування положень законодавства, які регулюють відносини, пов'язані зі сплатою судового збору у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КпАП, статей 2, 3, 4 Закону України « Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору. КпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції на дану обставину до уваги не звернув, а тому прийшов до помилкового висновку щодо сплати позивачем судового збору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення без руху позову, а в подальшому оскаржуваної ухвали про повернення позову порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, висновок суду першої інстанцій про повернення позову позивачу, є помилковим й таким, що постановлений з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 31 липня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 31 липня 2018 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 13 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова