Справа № 819/502/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/885/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року у справі № 819/502/18 (рішення постановлено в м. Тернопіль, головуючий суддя Мірінович У.А., повне судове рішення складено 21.08.2018) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання відповідача зарахувати стаж роботи з 04.07.2001 по 25.09.2017 в Управлінні житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради до стажу, що дає право для призначення пенсії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 19.03.2018 звернулася в суд із адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.05.2018 просила зобов'язати відповідача зарахувати стаж роботи з 04.07.2001 по 25.09.2017 в Управлінні житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради до стажу державної служби, що дає право для призначення пенсії у порядку визначеному Законом України «Про державну службу» та призначити (переоформити) позивачу пенсію державного службовця з 25.09.2017 відповідно до пунктів 10-12 розділу XI Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VII, статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 - XIІ, частини сьомої статті 21 Закону України № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування», виходячи із даних вказаних у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виданих Управлінням житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради від 13.09.2017 за вихідним № 10 та від 13.09.2017 № 10/1.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу державної служби періоди роботи на посадах в Управлінні житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради з 04.07.2001 по 25.09.2017 роки і призначити пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». В частині позовних вимог ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання відповідача преоформити пенсію виходячи із даних вказаних у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виданих Управлінням житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради від 13.09.2017 за вихідним № 10 та від 13.09.2017 № 10/1, - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з 01.06.2015 норми Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», що регулюють порядок здійснення призначення пенсій, скасовано на підставі Закону №213-УІІІ, у зв'язку з чим підстави для призначення пенсії позивачу відсутні. Даної позиції дотримується Вищий адміністративний суд у своїй ухвалі від 07.04.2016 у справі №583/2219/15-а.

При визначенні права особи на призначення пенсії за Законом №889-УІП від 10.12.2015 за записами трудової книжки або на підставі інших документів встановлюється відповідність займаної посади, посадам, визначеним у статті 20 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право і призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 є встановлення за займаною відповідного рангу.

Водночас, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України 25.03.2016 №229, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, визначено, що стаж державної служби обчислюється відповідно частини другої статті 46 Закону №889-УІП від 10.12.2015. Такий стаж дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додатково оплачуваної відпустки. Стаття 46 Закону №889-УІП від 10.12.2015 та Порядок не застосовується при обчисленні стажу, який дає право на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723.

Таким чином, апелянт вказує, що оскільки стаж роботи позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії відповідно до Закону №889-УІП від 10.12.2015 становить 3 роки 09 місяців 3 дні, та на момент звернення позивачки на посадах державної служби не працювала, тому право на призначення пенсії державному службовцю відповідно до Закону №889-УІП від 10.12.2015 у позивачки відсутнє.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з рішенням суду першої інстанції та вказує, що так як на день звернення із заявою про перерахунок їй пенсії на пенсію державного службовця вона працювала на посаді, стаж роботи на якій відноситься до державної служби, та мала стаж на посадах, віднесених до державної служби більше 10 років, а тому має право на пенсію державного службовця.

У судовому засіданні представник позивача заперечила вимоги апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 з 01.10.1997 по дату розгляду справи судом працює в управлінні житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради, що підтверджується довідкою від 21.05.2018 № 1518/15 та трудовою книжкою позивача УКР № 0187720 (а.с. 51-52, 72).

З 01.08.2017 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV, що не заперечується сторонами у справі.

25.09.2017 позивач звернулася із заявою до відповідача про переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VII та статті 37 Закону № 3723-XII (а.с. 18).

Листом від 06.10.2017 № 293/Б-11 відповідач відмовив позивачу у призначені зазначеної пенсії, мотивуючи тим, що обчислений стаж роботи на підставі записів трудової книжки, який дає право на призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України №889-VII, становить менше 10 років. Водночас у листі зазначено, що періоди роботи на посадах в Управлінні житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради з 04.07.2001 по 25.09.2017 роки не можуть враховуватись до стажу роботи державної служби відповідно до Закону України №2493-III, оскільки період роботи з 04.07.2001 на посадах в органах місцевого самоврядування не враховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця (а.с. 17).

20.12.2018 позивач повторно звернулася до відповідача з приводу переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закон № 889-VII та статті 37 Закон № 3723-XII.

Проте, 06.02.2018 відповідач листом за вихідним номером №1816/04 знову відмовив їй у призначені пенсії з тих же мотивів, що зазначені в листі від 06.10.2017 (а.с. 92-94).

З позицією Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відсутності права на призначення пенсії державного службовця, позивач не погоджується з тих підстав, що відповідачем не вірно визначено стаж, який повинен бути врахований для визначення права на призначення пенсії державного службовця.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача на зазначених посадах з 04.07.2001 по 25.09.2017 зараховується до стажу державної служби, а тому відмова відповідача у зарахуванні цього періоду до стажу державної служби є протиправною.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача переоформити пенсію виходячи із даних вказаних у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виданих Управлінням житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради то такі є передчасними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно записів з трудової книжки позивача видно, що остання працювала, зокрема:

з 01.10.1997 по 01.07.2002 - начальником відділу - головного бухгалтера бухгалтерії управління житлово - комунального господарства Тернопільської міської ради;

з 01.07.2002 по 10.11.2006 - начальником відділу - головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку департаменту житлово - комунального господарства, екології, транспорту Тернопільської міської ради;

з 10.11.2006 по 26.02.2009 - начальником відділу - головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку управління житлово - комунального господарства та екології Тернопільської міської ради;

з 26.02.2009 по 01.03.2011 - заступником начальника відділу бухгалтерського обліку управління житлово - комунального господарства та екології Тернопільської міської ради;

з 01.03.2011 по 01.02.2012 - головним спеціалістом сектору бухгалтерського обліку та звітності управління житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради;

3 01.02.2012 і по дату розгляду справи судом - головним спеціалістом фінансово - бухгалтерського відділу управління житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради.

Згідно довідки від 11.06.2018 № 8280/10, виданої Тернопільським об'єднаним УПФУ Тернопільської області слідує те, що з 01.10.1997 по 03.07.2001 - стаж позивачки відповідно до Закону України «Про державну службу» становить 3 роки 9 місяців та 3 дні.

З 04.07.2001 по 25.09.2017 - стаж позивачки відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» становить 16 років 1 місяць та 21 день (а.с.78).

Таким чином, судом встановлено, що на час звернення позивача до відповідача із першою заявою про призначення пенсії державного службовця загальний, стаж роботи позивачки становив 19 років 10 місяців та 24 дні, отже станом на 01.05.2016 року, стаж з урахуванням часу роботи на посадах в органах місцевого самоврядування становив більше 10 років. Крім того, при повторному зверненні стаж державного службовця позивачки становив більше 20 років.

Щодо права позивача на призначення пенсії державного службовця, колегія суддів зазначає наступне.

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (далі - Закон України №889-VIII), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII - втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 (далі - Закон України №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України №3723-XII «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Виходячи з положень зазначених норм права, колегія суддів вказує на наявність підстав для призначення пенсії державного службовця, оскільки на день набрання чинності Законом України №889-VIII її стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, становить понад 20 років.

За позицією Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, позивач має 3 роки 9 місяців 3 дні стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, у зв'язку з чим не має права на призначення пенсії за нормами Закону №889-VIII.

При цьому, за позицією відповідача, до стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, не можуть бути зараховані періоди роботи позивача на посадах в Управлінні житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради з 04.07.2001 по 25.09.2017.

Щодо стажу роботи з 04.07.2001 по 25.09.2017 - робота в органах місцевого самоврядування, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1435 від 26.10.2001 внесено зміни до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994, відповідно до яких п. 2 Порядку доповнено абзацом такого змісту: «на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування».

Згідно п .4 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Посади, які обіймала позивач за час роботи в органах місцевого самоврядування, відносяться до посад, визначених ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», про що, зокрема, свідчить і той факт, що позивачу присвоєно ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Таким чином, посилання відповідача на те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, лише до 04.07.2001р. є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач має право на зарахуванням періоду роботи з 04.07.2001 по 26.12.2014р. до стажу, що дає право на призначення пенсії державного службовця.

Відтак, як видно із встановлених судом обставин, позивач має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на момент звернення позивача до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у неї були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині зобов'язання відповідача зарахувати ОСОБА_2 до стажу державної служби періоди роботи на посадах в Управлінні житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради з 04.07.2001 по 25.09.2017 роки і призначити пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача переоформити пенсію виходячи із даних вказаних у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виданих Управлінням житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради від 13.09.2017 за вихідним № 10 та від 13.09.2017 № 10/1, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні таких, з огляду на те, що такі є передчасними.

Право на захист - це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки відповідний перерахунок ще не проведено, та відповідно позивач не отримувала відмову у здійсненні такого перерахунку пенсії саме виходячи із даних вказаних у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виданих Управлінням житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради від 13.09.2017 за вихідним № 10 та від 13.09.2017 № 10/1, відтак позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача переоформити їй пенсію виходячи із даних вказаних у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виданих Управлінням житлово - комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради від 13.09.2017 за вихідним № 10 та від 13.09.2017 № 10/1 є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року у справі № 819/502/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 18.12.2018