Справа № 0240/2673/18-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2673/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

10 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представників відповідача: Пилипіва С.О., Боднар О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року (повний текст якої складено в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Головного управління Національної гвардії України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Головного управління Національної гвардії України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 2003 року по 2017 роки ОСОБА_1 проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України (Національній гвардії України).

Відповідно до пункту 2.1 протоколу від 23.12.2008 року № 5 засідання житлово-побутової комісії Управління Південного територіального командування внутрішніх військ МВС України, позивача з 23.12.2008 року зараховано на квартирний облік на загальних підставах складом сім`ї одна особа.

Згідно з довідкою № Д-210, виданою 28.09.2015 року Військово-лікарською комісією УМВС України в Вінницькій області, 05.09.2014 року позивач отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини.

У пунктах 1, 14 акту № 55 про нещасний випадок, затвердженого 18.08.2015 року т.в.о. начальника Західного територіального управління НГУ полковником Скрипнюком С.І., зазначено, що нещасний випадок 05.09.2014 року стався з позивачем в період проходження служби при виконання службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки та боротьбі зі злочинністю.

04.06.2015 року позивачеві було видано посвідчення учасника бойових дій.

Пунктом 5.1 протоколу від 30.09.2015 року № 11 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України позивача з 30.09.2015 року включено в списки осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, як учасники бойових дій.

Відповідно до пункту 4.1 протоколу від 25.12.2015 року № 14 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України позивачеві з 25.12.2015 року враховано пільгу, передбачену пунктом 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У період з травня 2016 року по серпень 2017 року позивач проходив військову службу за контрактом в Головному управлінні НГУ.

Згідно з пунктом 1.9 протоколу від 04.07.2016 року № 6 засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління НГУ ухвалено перезатвердити на квартирному обліку позивача та рахувати на квартирному обліку при Головному управлінні НГУ з 23.12.2008 року на загальних підставах та у списках на першочергове отримання житла з 30.09.2015 року (як такого, що має право на отримання житла протягом 2-х років з 25.12.2015).

Пунктом 1.2 протоколу від 28.09.2017 року № 10 засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління НГУ позивача знято з квартирного обліку при Головному управлінні НГУ, у зв`язку із переміщенням для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Наказом командувача Національної гвардії України від 15.06.2018 року № 79 о/с у зв`язку із закінченням контракту припинено (розірвано) контракт та звільнено позивача з військової служби в запас.

Відповідно до пункту 1 протоколу від 18.07.2018 року № 9 засідання житлово- побутової комісії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України позивача знято з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та виключено зі списків загальної та пільгової черг.

Листом від 26.07.2018 позивач звернувся до Головного управління НГУ із проханням надати йому та членам його сім`ї житлове приміщення.

02.08.2018 Головне управління НГУ поінформувало позивача про те, що звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту є підставою для зняття з квартирного обліку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено, що позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного відповідачами права на отримання житлового приміщення. Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, приписи частини першої статті 19 ЦПК прямо встановлюють правило про захист прав, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини» в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла у зв`язку з проходженням публічної служби, оскільки ця норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Зазначене кореспондується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 02.12.2014 у справі № 21-530а14 та від 23.02.2016 у справі № 21-6551а15.

Таким чином, зважаючи на те, що право позивача на отримання житлового приміщення хоч і пов`язане із проходженням публічної (військової) служби, однак виникає із житлових відносин, а тому такий спір, згідно зі статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що даний спір не є публічно-правовим у розумінні приписів КАС України, оскільки стосується житлових правовідносин позивача, що свідчить про наявність між сторонами відносин, зокрема, приватноправового характеру. Вказане, відповідно унеможливлює розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про закриття провадження в даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 грудня 2018 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Матохнюк Д.Б.