Справа № 241/773/18
Суддя: Демочко Д. О.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Повний текст)

12.12.2018 року

Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Демочко Д.О.

при секретарі Цукановій Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Маріуполя, поліцейського роти №2 БУПП у Вінницькій області сержанта поліції Овчар Василя Михайловича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 08 травня 2018 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, а саме за паління у громадському місці на зупинці громадського транспорту за адресою м. Маріуполь Приморський район пл. Мічмана Павлова 10, у зв'язку з чим відносно позивача поліцейським роти №2 БУПП у Вінницькій області сержантом поліції Овчаром Василем Михайловичем було винесено постанову серії АА №124454 від 08.05.2018, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Просив суд скасувати дану постанову, оскільки поліцейським не законно розглянуто справу на місці зупинки громадського транспорту, чим позбавив позивача можливості скористатися правами, передбаченими ст.. 268 КУпАП. До того ж, поліцейським порушено вимоги процедури розгляду справи, встановлені ст.ст.. 278, 279 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи в його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду відзив на позов, в якому просить розглянути справу за відсутністю представника відповідача та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Під час патрулювання 08.05.2018 року поліцейськім роти №2 батальйону управління патрульної поліції Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Овчар Василем Михайловичем у Приморському районі м. Маріуполя по площі мічмана Павлова біля б 10, на зупинці громадського транспорту близько 13 год. 15 хв., було помічено громадянина, який курив тютюнові вироби, а саме сигарети «STRONG». Поліцейській підійшов до городянина, представився належним чином, довів суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропонував йому пред'явити документи що посвідчують особу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію». На вимогу поліцейського щодо пред'явлення документів, що посвідчують особу громадянин, яким виявився ОСОБА_1, пред'явив паспорт громадянина України.

Зазначає, що поліцейським законно розглянуто справу за місцем вчинення адміністративного правопорушення, яке відноситься до місць громадського транспорту, позивачу були роз'яснені його права передбачені ст. 268 КУпАП, про що ним поставлено підпис у відповідній графі постанови. Відповідач розглянув справу, що відноситься до його компетенції, з'ясував всі обставини, які підлягають з'ясуванню під час розгляду справи, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю та встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення громадського порядку, передбачені статтею 175-1(за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради).

Посилання позивача на розгляд справи поліцейським на місці зупинки громадського транспорту в даному випадку не є слушним, оскільки в рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначено, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене, слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

Твердження позивача про порушення його права на захист та про порушення процедури розгляду справи не знайшли свого підтвердження, про що також свідчить відсутність відповідних письмових клопотань.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З постановисерії АА №124454 від 08.05.2018 вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.175-1 КУпАП, за те, що 08.05.2018 року о 13 год. 15 хв. у Приморському районі м. Маріуполь на пл. Мічмана Павлова 10, він курив тютюнові вироби сигарети «Strong» в забороненому законом місці, а саме на зупинці громадського транспорту.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, адміністративна відповідальність особи настає у разі паління тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської селищної, міської ради.

Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач суду не надав, доводи позивача, якими він заперечує постанову, не спростував. Пояснення свідків, рапорти працівників поліції не були покладені в основу оскаржуваного рішення, як і не були надані до суду.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Доказів, які б об'єктивно вказували на вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. ч. 1 ст. 175-1, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, серія та номер паспорту НОМЕР_1) до Управління патрульної поліції м. Маріуполя, поліцейського роти №2 БУПП у Вінницькій області сержанта поліції Овчар Василя Михайловича (місцезнаходження за адресою: вул. Макара Мазая буд.16, м. Маріуполь Донецької області, ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського роти №2 БУПП у Вінницькій області Овчар Василя Михайловича серії АА№124454 від 08.05.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 175-1 КУпАП.

Повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд Донецької області протягом 30 днів з дня складення судового рішення.

Суддя Д.О. Демочко