Справа № 810/3496/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року № 810/3496/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю.,

секретар судового засідання Медвідь Х.І.,

за участю представників:

позивача - Антохова Я.С.,

відповідача - Шевченка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОДО +" до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство фінансів України, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОДО+" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство фінансів України, в якому, з урахуванням заяви про внесення змін до позову, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 09.02.2016 вих. № 967/10-07-15-02-11;

- визнати незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України з 01 березня 2016 року, яка полягає у неприйнятті правового акту Кабінету Міністрів України про скасування наказу Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року №897 та у незабезпеченні перегляду та приведенні Міністерством фінансів України свого наказу №897 від 20 жовтня 2015 року у відповідність із Законом України від 26 листопада 2015 року №835-VІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань";

- зобов'язати Києво-Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за звітний (податковий) період календарний рік 2015 рік з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОДО +" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих Позивачем документів від 08 лютого 2016 року;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України прийняти нормативно - правовий акт, необхідний для реалізації Закону України від 26 листопада 2015 року №835-VІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" та забезпечити перегляд та приведення Міністерством фінансів України свого наказу від 20 жовтня 2016 року №897 у відповідність з цим Законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він своєчасно, у передбачені законом термін і порядок, подав до відповідача належним чином заповнену податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за податковий період 2015 календарний рік. Проте, відповідач не визнав декларацію позивача податковою звітністю, обґрунтовуючи своє рішення тим, що Товариством невірно обрано звітний (податковий період), за який подається податкова декларація. Позивач вважає, що заповнив усі графи декларації правильно, а рішення відповідача не відповідає вимогам Податкового кодексу України, тому підлягає скасуванню як неправомірне.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2016 (суддя Дудін С.О.) позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу місячний строк з дати отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

ТОВ "ТОДО +" 16.01.2017 звернулось до суду із заявою про роз'яснення ухвали суду від 04.11.2016.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 (суддя Дудін С.О.) продовжено процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви на один місяць з дня отримання копії даної ухвали суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 (суддя Дудін С.О.), яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017, у задоволенні заяви позивача про роз'яснення судового рішення відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2017 (суддя Дудін С.О.) позовну заяву ТОВ "ТОДО+" повернуто позивачу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2017 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2017 головуючим у даній справі визначено суддю Лапія С.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 (суддя Лапій С.М.) позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2017 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 (суддя Лапій С.М.) позовна заява залишена без руху з наданням позивачу десятиденного строку для усунення недоліків з дня отримання копії даної ухвали.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

До Київського окружного адміністративного суду дана справа надійшла 22.03.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2018, до вирішення судом питання про відкриття провадження у справі, задоволено заяву про самовідвід судді Лапія С.М. Позовну заяву та додані до неї матеріали передані до канцелярії суду для повторного розподілу.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 №100, за допомогою автоматизованої системи діловодства суду здійснено повторний розподіл адміністративної справи №810/3496/16, та дану справу передано на розгляд судді Василенко Г.Ю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 прийнято до провадження адміністративну справу №810/3496/16, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 25.04.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 відкладено судовий розгляд справи на 17.05.2018.

Протокольною ухвалою від 17.05.2018 судом задоволено клопотання представника позивача та оголошено перерву в судовому засіданні до 04.06.2018.

Судове засідання, яке було призначено на 04.06.2018, було знято з розгляду у зв'язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне засідання було призначено на 06.07.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 задоволено клопотання представника позивача та відкладено судовий розгляд справи на 12.09.2018.

Судове засідання, яке було призначено на 12.09.2018, було знято з розгляду у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне засідання було призначено на 23.10.2018.

Протокольною ухвалою від 23.10.2018 судом задоволено клопотання представника позивача та оголошено перерву в судовому засіданні до 14.11.2018.

Протокольною ухвалою від 14.11.2018 судом задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи на 23.11.2018, відкладено на 07.12.2018 у зв'язку з задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання.

У судове засідання, призначене на 07.12.2018, з'явились представник позивача та представник відповідачів (Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні позову не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкова декларація з податку на прибуток підприємства за календарний 2015 рік не може бути визнана податковою звітністю, так як позивачем не вірно обрано звітний (податковий) період, чим порушено вимоги п. 48.3 ст. 48 та п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України.

Представники відповідача,- Кабінету Міністрів України та третьої особи,- Міністерства фінансів України до суду не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили. Заяв, чи клопотань від відповідача та третьої особи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОДО +" (ідентифікаційний код: 35259292, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Транспортна, буд. 2) зареєстроване в якості юридичної особи 20.11.2007, як платник податків, зборів та обов'язкових платежів перебуває на податковому обліку.

08 лютого 2016 року позивачем було подано до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (Фастівське відділення) податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за податковий період календарний 2015 рік разом з додатками та доповненням до податкової декларації з податку на прибуток підприємств відповідно до абзацу другого пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України у формі листа від 08.02.2016 вих№7.

Вказана декларація була отримана Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (Фастівське відділення) 08.02.2016 за вх.№, що підтверджується штемпелем податкового органу.

Васильківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області листом від 09.02.2016 №967/10-07-15-02-11 "Щодо відмови у прийнятті податкової звітності" повідомила позивача про те, що податкова декларація з податку на прибуток підприємства за звітний (податковий) період календарний 2015 рік разом з додатками до неї визнані не прийнятими (не вважається поданою) у зв'язку з порушенням вимог п. 48.3 ст. 48, п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме: невірно обрано звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація.

Вказаний лист був отриманий позивачем 28.04.2016, що підтверджується роздруківкою з інформацією з офіційного веб-сайту ПАТ "Укрпошта".

Вважаючи відмову у прийнятті податкової звітності з податку на прибуток підприємства за звітний (податковий) період календарний 2015 рік незаконною та такою, що порушує права та законні інтереси товариства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктами 48.1 - 48.2 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Згідно з пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід'ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Підпунктом 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Відповідно до пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією.

Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається статтею 49 Податкового кодексу України.

За приписами пунктів 49.1, 49.2, 49.3 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Суд зазначає, що пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України заборонено контролюючим органам відмовляти у прийнятті податкової декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, податкова інспекція за місцем обліку платника податків зобов'язана прийняти таку декларацію.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Отже, з аналізу наведених норм податкового законодавства вбачається, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 Податкового кодексу України, оскільки прийняття податкової звітності є обов'язком контролюючого органу.

При цьому, підставою для відмови у прийнятті податкової декларації згідно з пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України є виключно допущення платником податків порушень вимог пунктів 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу при її заповненні, тобто відсутність в ній обов'язкових реквізитів.

Судом встановлено, що подана позивачем податкова декларація з податку на прибуток підприємства за звітний (податковий) період календарний рік 2015 рік відповідає вимогам статті 48 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим повинна була бути прийнята контролюючим органом як податкова звітність.

Пункт 49.12 статті 49 Податкового кодексу України передбачає, що у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

З вищенаведених правових норм убачається, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Реалізація цього обов'язку полягає у складенні та оформленні податкової декларації разом із додатками у відповідності до вимог, встановлених Податковим кодексом України до форми та змісту податкової звітності, а також подачі такої звітності до контролюючого органу.

У свою чергу, контролюючий орган зобов'язаний прийняти належним чином оформлену податкову декларацію; відмова у прийнятті декларації можлива виключно у випадку, коли така декларація заповнена з порушенням вимог п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, тобто платником податків не внесено до податкової звітності обов'язкових реквізитів, передбачених згаданими пунктами ст. 49 Податкового кодексу України або внесено недостовірні обов'язкові реквізити. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не визнано подану позивачем податкову декларацію з податку на прибуток за звітний (податковий) період календарний рік 2015 рік як податкову звітність з підстав, не передбачених статтями 48, 49 Податкового кодексу України, що є протиправним.

Крім того, суд констатує, що відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України при заповненні та поданні податкової декларації.

Також, суд зазначає, що стадія прийняття податкової декларації податковим органом є по суті формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому, підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

З огляду на викладене відмова ОДПІ у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємства за звітний (податковий) період календарний рік 2015 рік з підстав невідповідності поданої податкової звітності нормам статтям 48 та 49 Податкового кодексу України є протиправною.

Відповідно до пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 №1503/12/13-12 резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Оскільки судом встановлено факт протиправної відмови контролюючим органом у прийнятті декларації з податку на прибутку підприємства за звітний (податковий) період календарний рік 2015 рік, суд приходить до висновку, що така податкова декларація з додатками до неї вважається поданою у момент її фактичного отримання ОДПІ, тобто 08 лютого 2016 року.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення, оформленого листом від 09.02.2016 вих. №967/10-07-15-02-11 підлягають задоволенню.

Ураховуючи те, що судом визнано незаконним та скасовано рішення відповідача про відмову у прийнятті декларації, оформленого листом від 09.02.2016 вих. №967/10-07-15-02-11, вимога позивача про зобов'язання Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний рік 2015 рік з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Тодо +" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих Позивачем документів від 08 лютого 2016 року також підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Кабінету Міністрів України з 01.03.2016, яка полягає у неприйнятті правового акту Кабінету Міністрів України про скасування наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 та у незабезпеченні перегляду та приведенні Міністерством фінансів України свого наказу №897 від 20.10.2015 у відповідність із Законом України від 26.11.2015 № 835-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а також зобов'язати Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, необхідний для реалізації Закону України від 26.11.2015 № 835-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" та забезпечити перегляд та приведення Міністерством фінансів України свого наказу від 20.10.2016 №897 у відповідність з цим Законом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Статтями 3 та 6 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що Кабінет Міністрів України є колегіальним органом, до складу якого входять Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри та міністри України. При цьому, Кабінет Міністрів України приймає рішення після обговорення питань на його засіданнях.

Згідно з частиною 1 статті 51 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем'єр-міністр України, рішення вважається прийнятим

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.10.2014 по справі № 2а-1770/3782/2011 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке суб'єкт владних повноважень чи інший суб'єкт при здійснення владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли він може обирати з кількох допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто здійснення дискреційних повноважень може, в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний же суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень (іншого суб'єкта при здійсненні владних управлінський функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень) на відповідність критеріям, закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017, чинний на момент винекнення спірних правовідносин), не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, в іншому ж разі це призведе до порушення принципу розподілу влади.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративній позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України чинних на момент виникнення спірних правовідносин та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1378,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, що оформлене листом від 09 лютого 2016 року вих. №967/10-07-15-02-11.

3. Зобов'язати Києво-Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за звітний (податковий) період календарний рік 2015 рік з додатками та доповненнями до неї з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих 08 лютого 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОДО+" документів.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОДО+" () сплачений ним судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 17 грудня 2018 р.