Справа № 808/1869/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2018 року (о 09 год. 05 хв.)Справа № 808/1869/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Батрак І.В.,
за участю секретаря Лялько Ю.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 окремої бригади морської піхоти ВМС ЗС України
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України
про визнання протиправними дій зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 окремої бригади морської піхоти ВМС ЗС України (далі - ВЧ НОМЕР_2 , відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог (вх. №18302 від 14.06.2018) просить:
зобов`язати відповідача надати повний звіт розрахунок при звільненні позивача;
визнати дії відповідача щодо не невиплати позивачу належних грошових коштів при звільненні протиправними;
зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача невиплачену заробітну плату та інші виплати, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
На обґрунтування позовних вимог в уточненому адміністративному позові зазначає, що 01.12.2017 на підставі наказу №24 Командира ВЧ НОМЕР_2 позивача звільнено з військової служби в запас у зв`язку із закінченням контракту, однак виплата належних позивачу сум в день звільнення здійснена не була, таким чином, відповідачем на момент звільнення не було проведено розрахунку (виплату належних сум позивачу) за весь час військової служби. Посилається на приписи Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», постанову КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вказує, що дії відповідача щодо невиплати належних сум при звільненні в запас та не проведення з позивачем розрахунків при звільненні поставили останнього у скрутне матеріальне становище, а саме унеможливили забезпечення нормального існування позивача та членів сім`ї, що мало наслідком виникнення тяжкого матеріального стану. Щодо строку звернення даного позову до суду зауважує, що предметом розгляду у даній справі є дії відповідача щодо виплати позивачу належних грошових коштів при звільненні. Так, позивач звернувся у грудні 2017 року до Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України зі зверненням та наданням інформації щодо недоплати заробітної плати та порушення його прав та інтересів, та оскільки позивач протягом тривалого часу не отримав відповіді, звернувся до Першого Запорізького місцевого центру з надання БВПД, за розглядом заяви останнього 26 лютого 2018 року було призначено адвоката, який з метою врегулювання спору у позасудовому порядку направляв запити до відповідача, однак відповіді на запит на день звернення з позовом не надійшло. Пояснює також, що попередньо з відповідним позовом позивач звертався до Новомиколаївського районного суду Запорізької області, яким було відмовлено у відкритті провадження та рекомендовано звернутись до юрисдикції адміністративного суду. На підставі вищевикладеного, просить уточнений адміністративний позов задовольнити.
Ухвалою судді від 19.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Призначене перше судове засідання на 06 липня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідно до ухвали суду від 06.07.2018 вирішено відкласти розгляд справи на 27 липня 2018 року та провести судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб у судове засідання.
Ухвалою суду від 27.07.2018 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін з метою надання часу для примирення до 12 вересня 2018 року.
Відповідач позов не визнав, 05.09.2018 до суду від його представника надійшов відзив на позов (вх. № 27627), в якому зазначає, що всупереч ст. 5 КАС України позивач просить суд зобов`язати надати довідку-розрахунок, так як будь-яких рішень, дій або бездіяльності з боку військової частини з даного питання не приймалось, позивач з проханням про надання йому такої довідки до військової частини НОМЕР_2 не звертався, а тому як наслідок в даній частині позову відсутній предмет спору. Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним невиплати заробітної плати та зобов`язання по виплаті заробітної плати посилається на приписи Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вказує, що виходячи з довідки про розрахунок у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , наданої помічником командира з фінансово-економічної роботи начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 , з позивачем було здійснено повний розрахунок. Наголошує, що згідно з випискою з рахунку позивача, наданої ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2018 грошові кошти були зараховані на рахунок 27.12.2017 не з вини ВЧ НОМЕР_2 , оскільки наказ на виплату решти грошових коштів датований 01.12.2017. Крім того, звертає увагу суд, що враховуючи п. 4.4 наказу Міністерства оборони України від 15.12.2016 №690 «Про організацію формування і виконання бюджетних програм (підпрограм) в системі Міністерства оборони України» військові частини є розпорядниками коштів третього рівня та лише забезпечують своєчасне отримання в забезпеченому фінансовому органі обсягів видатків за відповідними бюджетними програмами. Стосовно виплати моральної шкоди зазначає, що в своїй позовній заяві позивач не надав жодних доказів, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходи. Вважає посилання позивача у позовній заяві на ст. 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не є обґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження підстав для виплати вихідної допомоги у зв`язку з призовом або прийняттям на військову службу. Крім того, вказує, що здійснені позивачем заходи для досудового врегулювання спору попри їх спробу не були отримані Військовою частиною та розглянуті у визначений чинним законодавством термін у зв`язку з тим, що юридична адреса ВЧ НОМЕР_2 є АДРЕСА_1 , а не як зазначено АДРЕСА_2 . З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
11 вересня 2018 року від представника третьої особи Міністерства оборони України надійшов відзив (вх. №28355), у якому зауважує, що посилання позивача на постанову КМУ від 30.08.2017 №704 є недоречними, оскільки вона набрала чинності лише з 01 березня 2018 року (на зміну постанови КМУ від 07.11.2007 №1294). Посилання позивача на вимоги КЗпП України, Закону України «Про відпустки» також є невірним, оскільки до позивача як військовослужбовця вони не застосовуються та не розповсюджуються, так як останні не працюють (не перебувають у трудових відносинах), а проходять військову службу, військовослужбовці не отримують заробітну плату, а перебувають на грошовому забезпеченні в військовій частині, в якій проходять службу, що підтверджується листом Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 №774/13/84-13.
12 вересня 2018 року провадження у справі поновлено.
У той самий день у судовому засіданні оголошена перерва до 20 вересня 2018 року.
Ухвалами суду від 20.09.2018 витребувано у В/Ч НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) докази перебування у основній щорічній відпустці у 2017 році ОСОБА_1 з надіслання рапорту та наказу про відпустку, а також провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін з метою надання часу для примирення до 22 жовтня 2018 року.
Відповідно до ухвали від 22.10.2018 вирішено продовжити процесуальний строк, визначений ухвалою суду від 20.09.2018 до 21 листопада 2018 року.
21 листопада 2018 року провадження у справі поновлено.
Представник позивача 21.11.2018 надав суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.
Представник відповідача 21 листопада 2018 року також звернувся до суду із заявою про розгляд справи у письмовому провадженні.
Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, однак 23.07.2018 надіслав до суду заяву (вх. №22931) про розгляд справи за відсутності його представника.
Третя особа Міністерство оборони України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
За приписами ч. 6 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення НОМЕР_4 від 16.04.2016.
На виконання вимог ухвали про витребування доказів від 20.09.2018 у справі командуванням ВЧ НОМЕР_3 надано до матеріалів справи рапорт ОСОБА_1 вх. №8491/21 від 04.07.2017 та витяги з наказів командира ВЧ НОМЕР_3 №152 від 04.07.2017 (про надання позивачу щорічної чергової відпустки за 2017 рік терміном на 15 діб з 05 липня 2017 року по 19 липня 2017 року), №154 від 06.07.2017 (вважати таким, що прибув з відпустки та приступив до виконання своїх обов`язків з 06 липня 2017 року), № 252 від 01.11.2017 (про внесення змін до п. 425 наказу командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 31.10.2017 №251, у зв`язку з невірно поданими даними, а саме: «Основну щорічну відпустку за 2017 рік використав у кількості 15 діб» замінено абзацом наступним змістом: «Основну щорічну відпустку за 2017 рік не використав у кількості 13 діб»).
Відповідно до наказу Командиру ВЧ НОМЕР_2 від 01.11.2017 №2 старшого матроса ОСОБА_1 , який прибув з ВЧ НОМЕР_3 , призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_3 (по особовому складу) від 31.10.2017 №81-РС на посаду гранатометника 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти ВЧ НОМЕР_2 . З 01 листопада позивача зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
На підставі наказу Командиру ВЧ НОМЕР_2 №24 з 01 грудня 2017 року старшого матроса ОСОБА_1 , гранатометника 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти ВЧ НОМЕР_2 , звільненого з військової служби в запас наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по особовому складу) від 30.11.2017 №9-РС, відповідно до п. «1» пп. «ж» (у зв`язку із закінченням контракту» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вирішено вважати таким, що здав справи та посаду гранатометника 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти ВЧ НОМЕР_2 . Зі змісту вказаного наказу вбачається, що основну відпустку за 2017 рік використав у повному обсязі. З 01 грудня 2017 року позивача знято зі всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення по нормі №3 морській (обід) з 04 грудня 2017 року. З 01 грудня виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Новомиколаївського РВК Запорізької області. Грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік не отримував. Вирішено виплатити премію за особистий внесок у загальні результати службовців за грудень 2017 року та надбавку за виконання особливо важливих завдань за грудень 2017 року у повному обсязі, передбачені наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, а також щомісячну додаткову грошову винагороду за грудень 2017 року по день здачі справ та посади у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, передбачену наказом Міністерства оборони України від 05.09.2012 №591 та наказом Міністерства оборони України від 15.11.2010 №595.
Матеріали справи містять довідки від 18.07.2018 №1051/к та від 23.07.2018 №1590 про грошове забезпечення, видані старшому матросу ОСОБА_1 про те, що за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 йому нараховане грошове забезпечення в таких розмірах: червень 2017 року 5 525,55 грн., липень 2017 року 8 292,00 грн., серпень 2017 року 8 292,00 грн., вересень 2017 року 8 292,00 грн., жовтень 2017 року 8 292,00 грн., листопад 2017 року - 630,00 грн., грудень 2017 року 267,48 грн., грошова допомога для оздоровлення 5 182,50 грн.
З даних роздруківки карткового рахунку позивача у ПАТ КБ «Приватбанк» встановлено, що 15.12.2017 на рахунок позивача зараховано 620,55 грн. із призначенням платежу «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА А2», 27.12.2017 5 368,23 грн. із призначенням платежу «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_5 ».
Так, позивач звернувся у грудні 2017 року до Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України про надання інформації щодо недоплати заробітної плати та порушення його прав та інтересів, який був направлений за належністю до ВЧ НОМЕР_2 .
Крім того, представник позивача звертався із адвокатським запитом до відповідача про розмір сум, належних ОСОБА_1 при звільненні та чи проведений повний розрахунок із ним при його звільненні, чи наявна заборгованість перед позивачем по зарплаті та інших виплатах станом на дату складання відповіді, однак такої відповіді отримано не було.
У подальшому, позивач звернувся до Новомиколаївського районного суду Запорізької області із позовом до ВЧ НОМЕР_2 про стягнення належних сум при звільненні з військової служби, однак ухвалою суду від 02.05.2018 у справі №322/374/18 було відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено ОСОБА_1 про його право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.
Вважаючи дії відповідача щодо не невиплати позивачу належних грошових коштів при звільненні протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII; в редакції, чинній на момент звільнення позивача).
Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція).
За приписами 37.1.5 Інструкції у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються, зокрема, особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту, а в разі продовження його дії - до дня закінчення такого продовження за підставами, визначеними законодавством.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.12.2017 №24 ОСОБА_1 з 01.12.2017 виключено зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення. Зі змісту вказаного наказу вбачається, що основну відпустку за 2017 рік використав у повному обсязі, грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік не отримував. Вирішено виплатити премію за особистий внесок у загальні результати службовців за грудень 2017 року та надбавку за виконання особливо важливих завдань за грудень 2017 року у повному обсязі, передбачені наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, а також щомісячну додаткову грошову винагороду за грудень 2017 року по день здачі справ та посади у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, передбачену наказом Міністерства оборони України від 05.09.2012 №591 та наказом Міністерства оборони України від 15.11.2010 №595.
Указаний наказ позивачем не оскаржувався, а отже є чинним на час вирішення цього спору, доказів протилежного позивачем суду надано не було.
Із матеріалів справи встановлено, що за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 позивачу нараховане грошове забезпечення за грудень 2017 року 267,48 грн., грошова допомога для оздоровлення 5 182,50 грн., які зараховані на картковий рахунок позивача 27.12.2017 із призначенням платежу «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА А2».
Так, п. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано (абз.1 п.2 ст. 10-1 Закону №2011-XII).
Відповідно до абз.1 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до п. 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені п. 1 та 4 цієї статті (абз. 2 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ).
Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Тобто, виходячи з аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що позивачу, під час звільнення зі служби в грудні 2017 року, в разі невикористання ним щорічної основної за 2017 рік належала до виплати грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік.
Відповідно до абз. 3 п. 14 ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ єдиними умовами отримання грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки є сам факт наявності невикористаної відпустки безвідносно до причин чи підстав, які зумовили невикористання такої відпустки та факт звільнення військовослужбовця.
Пунктом 1.10 Інструкції передбачено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.
Згідно з п. 37.9 Інструкції особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки з розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - за 30 календарних днів; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - за 35 календарних днів; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - за 40 календарних днів; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - за 45 календарних днів.
У разі, якщо військовослужбовець використав частину відпустки, а друга частина відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу не надавалася, йому виплачується компенсація за невикористані дні другої частини відпустки.
Відповідно до п. 37.10. Інструкції особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби (крім звільнених за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, яка надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.
Одержана в результаті розрахунку тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.
У разі, якщо військовослужбовець використав частину відпустки, а друга частина відпустки, якщо він має на неї право, з подальшим виключенням зі списків особового складу не надавалася, йому виплачується компенсація за невикористані дні другої частини відпустки.
Згідно з цією нормою Інструкції особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби (крім звільнених за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, яка надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби.
Відповідно до п. 37.12 Інструкції виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки (пункти 37.9 та 37.10 цього розділу) здійснюється одночасно з виплатою грошової допомоги для оздоровлення, якщо вона не була виплачена раніше.
Пунктом 37.13 Інструкції встановлено, що розрахунок грошового забезпечення за час щорічної основної відпустки, визначеної в пунктах 37.5 та 37.6 цієї Інструкції, та грошової компенсації, визначеної в пунктах 37.9 - 37.11 цієї Інструкції, здійснюється виходячи з окладу за військовим званням, посадового окладу та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою штатною посадою, що ним займалася.
Отже, наведені положення Інструкції також підтверджують право військовослужбовця на отримання грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки, передбачене абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, та не містять заборон щодо виплати військовослужбовцю, який проходив військову службу за контрактом та звільняється з військової служби, грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки протягом усього періоду служби.
Судом встановлено, що 19 жовтня 2018 року на адресу відповідача надійшов витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_3 (про внесення змін до п. 425 наказу командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 31.10.2017 №251) Вх. №4662, у зв`язку із чим у той самий день командиром ВЧ НОМЕР_2 прийнято наказ №2000, відповідно до п. 5 якого внесено зміни до п. 7 наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.12.2017 №24, у зв`язку з ново виявленими обставинами, замінено наступний абзац, а саме: «Основну щорічну відпустку за 2017 рік використав у повному обсязі.» замінено абзацом наступного змісту: «Основну щорічну відпустку за 2017 рік не використав у кількості 13 діб», а також додано абзац: «Виплатити компенсацію за не використану основну щорічну відпустку у кількості 13 діб за 2017 рік».
Відповідно до платіжного доручення №327 від 16.11.2018 ВЧ НОМЕР_2 виплачено на картковий рахунок позивача грошове забезпечення у сумі 3 539,30 грн., що саме позивачем не заперечується.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем виконано свій обов`язок з виплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2017 рік у повному обсязі, при цьому, не здійснення повного розрахунку з позивачем під час звільнення (01.12.2017), на думку суду, сталась не з вини ВЧ НОМЕР_2 .
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на час вирішення даного спору по суті відповідачем проведено повний розрахунок з позивачем та виплачено останньому усі належні йому при звільненні суми.
Судом під час винесення рішення враховано також, що звертаючись із даним позовом до суду, позивач у позові вимоги щодо конкретних сум, розміру грошового забезпечення, складових його розміру, що належало йому до виплати при звільненні, не заявляє.
Щодо позовних вимог в частині надання повного звіту-розрахунку при звільненні суд зауважує, що позивач просить суд лише зобов`язати надати довідку-розрахунок, так як будь-яких рішень, дій або бездіяльності з боку військової частини з даного питання не приймалось, однак судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з проханням про надання йому такої довідки до ВЧ НОМЕР_2 не звертався, а тому у цій частині позовних вимог також слід відмовити.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 окремої бригади морської піхоти ВМС ЗС України (місцезнаходження: 87555, Донецька область, м. Маріуполь, провул. Дачний, 7), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Запорізький обласний військовий комісаріат (місцезнаходження: 69063, м. Запоріжжя, провул. Тихий, 7, код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Міністерство оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ-168, Повітрянофлотський проспект, 6, ) про визнання протиправними дій зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак