Справа № 824/1209/18-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

17 грудня 2018 р. м. Чернівці справа № 824/1209/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Ірлієнко Юрію Петровичу, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Ірклієнка Юрія Петровича щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку рахунків вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із сумою відшкодування за вкладом у розмірі 176408,39 грн по договорам банківського вкладу №300131/49781/370-14 від 14.05.2014 р. та №300131/50514/6-14 від 16.05.2014 р. за рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 15.09.2015 р. (справа № 727/7123/15-ц), яке набрало законної сили, з внесенням відповідних змін та доповнень до цього Переліку;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Ірклієнка Юрія Петровича включити ОСОБА_1 до Переліку рахунків вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із сумою відшкодування за вкладом у розмірі 176408,39 грн по договорам банківського вкладу №300131/49781/370-14 від 14.05.2014 р. та №300131/50514/6-14 від 16.05.2014 р. за рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 15.09.2015 р. (справа № 727/7123/15-ц), яке набрало законної сили, внести ці зміни та доповнення до даного Переліку рахунків та надати їх до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, включити ОСОБА_1 як вкладника у розмірі вкладу 176408,39 грн до Загального реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Перевіривши позовну заяви на предмет дотримання вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України чинного на час виникнення спірних відносин) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Суди розглядають справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

15.12.2017 р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017 р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Статтею 2 ЦПК України (у редакції з 15.12.2017 р.) передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України (у редакції з 15.12.2017 р.) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 2 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ст. 3 КАС України в редакції до 15.12.2017 р.).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України (у редакції з 15.12.2018 р.) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до положення ст. 4 КАС України (у редакції з 15.12.2018 р.) адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, серед яких зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин. Спір є приватно-правовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відтак помилковим є застосування ст. 17 КАС України (в редакції з15.12.2017 р.) та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

З матеріалів справи та адміністративного позову видно, що між позивачем та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") 14.05.2014 р. укладено депозитний договір №300131/49781/370-14 відповідно до умов, якого на депозитний рахунок позивачем згідно квитанції №9 було винесено грошові кошти в сумі 1000,00 грн на строк до 19.05.2015 р. з нарахуванням на суму вкладу 24 процентів річних.

16.05.2014 р. між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" укладе депозитний договір №300131/50514/6-14, відповідно до умов якого на депозитний рахунок вніс грошові кошти в сумі 138835,95 грн на строк до 15.08.2014 р. з нарахуванням на суму вкладу процентів в розмірі від 20 до 23 процентів річних.

Як зазначив позивач у адміністративному позові, після закінчення строку дії цих договорів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" свої зобов`язання не виконав, внесені кошти та нараховані проценти не виплатив, тому позивач змушений був звернутися з позовом до суду про стягнення грошових коштів.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 15.09.2015 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 30.06.2016 р., у справі №727/7123/15-ц позов ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє Кирилюк Т.А. до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про повернення депозитних вкладів задоволено. Стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 банківський вклад в сумі 139835,95 грн, проценти по банківському вкладу в сумі 38958,36 грн, 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 4367,62 грн, а всього 183161,93 грн.

12.11.2015 р. Шевченківським районним судом міста Чернівці у справі № 3727/7123/15-ц видано виконавчий лист.

15.02.2016 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Полісмаком П.О., за результатами розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Чернівці №3727/7123/15-ц від 12.11.2017 р. винесено постанову ВП №50116224 про стягнення з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 банківський вклад в сумі 139835,95 грн, проценти по банківському вкладу в сумі 38958,36 грн, 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 4367,62 грн, а всього 183161,93 грн та судові витрати та правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.

10.03.2016 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Полісмаком П.О. винесено постанову ВП №50116224 про закінчення виконавчого провадження.

Із змісту вказаної постанови встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 р. №898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк" Фінанси та Кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 р. №230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк" Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку. Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк" Фінанси та Кредит", призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Банк "Фінанси та Кредит" призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Банк "Фінанси та Кредит" визначені, зокрема ст. ст. 37, 38, 47-51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С. на два роки з 18.12.2015 р. до 17.12.2017 р. включно.

Як зазначив позивач у адміністративному позові, до даного часу рішення суду в повному обсязі не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виплачено, тільки 6753,54 грн, однак залишається невиплаченою сума в розмірі 180408,39 грн.

Структура банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначені Законом України від 07.12.2000 р. №2121-III "Про банки і банківську діяльність" (далі - Закон №2121-III).

У статті ст. 2 Закону №2121-III надано визначення поняттю банк. Так, банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Натомість Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 р. №4452-VI (далі - Закон №4452-VI) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (п. 8 ч. 2 ст. 4 цього Закону №4452-VI).

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом №2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 і 8 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI).

За змістом ч. 1, 3, 5 ст. 34 Закону №4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 36 Закону №4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватно-правових правовідносин. При цьому в приватно-правових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/8132/17 від 19.04.2018 р.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду звернено увагу на те, що визначений ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

З огляду на те, що позивач оскаржує, в т.ч. бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, такий спір не є публічно-правовим.

При цьому суд зазначає, що виходячи із змісту позовних вимог, відповідачем у цій справі повинен бути тільки, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (в особі уповноваженої особи Фонду), а не сама уповноважена особа Фонду.

Отже, зважаючи на предметну юрисдикцію та характер правовідносин у даній справі, суд приходить до висновку, що вказана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищезазначене, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Ірлієнко Юрію Петровичу, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, оскільки спір вказаний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 17, 19, 170, 241, 243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Ірлієнко Юрію Петровичу, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Згідно ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до ст.ст. 293, 295 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.К. Левицький