Справа № 303/4704/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2329/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Старунського Д.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року (суддя - Куропятник О.М., м. Мукачево) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 03.08.2018 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, ОСОБА_2, у якому просив: визнати протиправними дії державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області ОСОБА_2 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 26.06.2018 №011667, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року у справі №303/4704/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення визнано неподаною та повернуто позивачу у зв'язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги вказує, що постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви та визнання її неподаною, суд першої інстанції не врахував усунення позивачем недоліків позовної заяви, які було здійснено на виконання ухвали суду від 06 серпня 2018 року про залишення позовної без руху, чим порушив норму частини третьої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України. Наголошує, що суд першої інстанції з надмірною формальністю підійшов до даного повноваження, не обґрунтував, чим такі недоліки, як подання доповнення до позову, а не позовної заяви у новій редакції, а також не засвідчення копії конверта, перешкоджає відкриттю провадження за поданим позовом та подальшому його розгляду. Крім цього, зауважує, що надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням адміністративного судочинства та порушує, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, позивач 03.08.2018 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, ОСОБА_2, у якому просив: визнати протиправними дії державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області ОСОБА_2 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 26.06.2018 №011667, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року у справі №303/4704/18 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки, всупереч вимог пунктів 2, 8, 11 частини 5 статті 160 КАС України, в позовній заяві не зазначено: поштовий індекс місця проживання позивача, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім цього, суд першої інстанції вказав що позивачем не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу доданих до позовної заяви письмових доказів, не всі письмові докази засвідченні належним чином.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем 06.09.2018 подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви разом із доповненнями до адміністративного суду, у яких позивачем додатково зазначено, поштовий індекс місця проживання позивача, реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1, письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення визнано неподаною та повернуто позивачу у зв'язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Судом першої інстанції встановлено, що всупереч вимогам статті 94 КАС України позивач не додав належним чином засвідченні копії конверту та інформації Укрпошти, оригінали яких знаходяться в позивача. Також матеріали адміністративного позову містять засвідчені позивачем копії документів, оригінали яких, згідно доповнення до адміністративного позову, знаходяться в інших сторін, що суперечить вимогам статті 94 КАС України. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ухвали суду від 06 серпня 2018 року не виконано в повному обсязі, так як не подано позовну заяву в новій редакції з включенням до її тексту вимог пунктів 2, 8, 11 частини 5 статті 160 КАС України та не додано засвідчених копій документів, оригінали яких знаходяться в позивача, з огляду на що позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія не погоджується з рішенням суду першої інстанції про повернення позовної заяви виходячи з наступного.

Питання залишення позовної заяви без руху та повернення позову врегульовані діючим процесуальним законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вимоги, що пред'являються до змісту позовної заяви, чітко визначені статтею 160 КАС України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, якщо позивач не дотримав якоїсь із вимог до позовної заяви і відсутність певної інформації не дає можливості вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов'язок з повідомлення про це осіб, які беруть участь у справі, суддя залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки. Разом з тим, суд не повинен тлумачити положення статті у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Як вже було зазначено вище, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки, всупереч вимог пунктів 2, 8, 11 частини 5 статті 160 КАС України не зазначено: поштовий індекс місця проживання позивача, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем вищевказані недоліки виконані у повному обсязі. При цьому, важливо наголосити, що ухвалою суду по залишення позовної заяви без руху не зобов'язано позивача подати уточнену позовну заяву, а лише наголошено на необхідності усунення недоліків вже поданої позовної заяви, при цьому судом не визначено форму таких виправлень - чи у формі окремих заяв чи шляхом подання уточненої позовної заяви. Відтак, апеляційний суд вважає належним виконання вимог ухвали суду подання позивачем доповнення до адміністративного позову у формі окремої заяви.

Щодо не подання належним чином засвідченні копії конверту та інформації Укрпошти, оригінали яких знаходяться в позивача, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2, 4 статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частина 5 статті 94 КАС України).

При цьому, у відповідності до частини 6 цієї ж статті якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Також, частиною 4 статті 9 КАС України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування усіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, а також фактичні обставини справи, зокрема, той факт, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, колегія суддів вважає, що недолік позовної заяви, на який посилається суд першої інстанції, як на підставу для повернення такого позову (не подання належним чином засвідченні копії конверту та інформації Укрпошти, оригінали яких знаходяться в позивача) може бути усунений при розгляді справи в судовому засіданні. Суддя першої інстанції, повертаючи позов і зазначаючи про невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху, формально підійшов до вирішення питання про відкриття провадження у справі, чим завадив позивачу у доступі до суду.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.).

Адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не, як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. У справі «Bellet France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998р. Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, повернення позовної заяви позивачеві з підстав, наведених в ухвалі Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року, призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на доступ до суду.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву, зробив передчасні висновки.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви,із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.311, 315, 320, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року у справі №303/4704/18 скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.