Справа № 214/3935/17
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/3935/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Усік (Улятовській) М.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивача - ОСОБА_2

за участю представника відповідача - Москалець А.М., Шелест Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості та покладення зобов'язання, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся з позовом до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі за текстом «УПФУ»), в якому просить: стягнути з УПФУ на свою користь заборгованість по невиплаченій пенсії в сумі 10455 грн. 77 коп.; зобов'язати УПФУ призначити йому пенсію в разі втрати годувальника, як члену сім'ї військовослужбовця, починаючи з 1 липня 2017 року.

В обґрунтування позову наводить наступне. ОСОБА_1 раніше проживав у АДРЕСА_1. В 1975 році у віці 10 років в його руках вибухнула скляна пляшка з карбідом кальцію, осколок скла потрапив в око. Після отриманої травми ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 20 липня 1975 року по 8 серпня 1975 року в офтальмологічному відділені Черкаської обласної лікарні. Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення лівого ока. На підставі акту огляду МСЄК №85 від 18.01.2016 року ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності з дитинства по зору. Тобто група інвалідності ОСОБА_1 згідно висновку МСЕК була встановлена йому вже після досягнення ним повноліття. Причина інвалідності з формулюванням «Інвалід з дитинства» призначається громадянам старше 18 років, коли інвалідність у зв'язку з захворюванням,травмою, чи дефектом, виниклим у дитинстві, настала до досягнення 18 років. Причину інвалідність з дитинства дорослому чоловіку можна встановити тільки при одночасному дотриманні двох умов: на теперішній час - є підстава для встановлення інвалідності при визначеному діагнозі; по цьому ж діагнозу мались підстави для встановлення інвалідності у віці до 18 років. Термін на який була встановлена інвалідність - довічно, це свідчить про те, що у ОСОБА_1 мались дефекти, які виникли після травми, стійки необоротні морфологічні зміни, порушення органу зору після травми. Згідно пункту 14 Положення «Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, причинний зв'язок інвалідності з травмою, перенесеною у дитинстві встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про травму, перенесену до 18 річного віку. Усі документи були надані до Офтальмологічної МСЄК м. Дніпропетровська, згідно яких ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності по зору з дитинства. З 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримував пенсію по ІІІ групі інвалідності з дитинства по зору. 24 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ з заявою про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника за померлу матір ОСОБА_5 Таким чином у ОСОБА_1 одночасно виникло право отримання різних видів пенсій: по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника. Згідно з п.1 ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, яки були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би йому необхідний для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених в ст.32 цього Закону, незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатними членами сім'ї вважаються діти яки не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. УПФУ призначило пенсію у зв'язку з втратою годувальника з березня 2016 року, яку він отримував по липень 2016 року. Після смерті батька, яки помер ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_1 звернувся в УПФУ про призначення йому пенсії по втраті годувальника батька ОСОБА_6, який був звільнений з військової служби. Згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби», мінімальний розмір пенсії у разі втрати годувальника призначається членам сім'ї військовозобов'язаних, не можуть бути нижче двох встановлених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб втративши працездатність. Згідно ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби», право на пенсію у разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей померлих. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається непрацездатним дітям. УПФУ відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника його батька ОСОБА_6, а також зупинило виплату пенсії ОСОБА_1 в зв'язку з втратою годувальника його матері ОСОБА_5, яку він отримував , посилаючись на відповідь Офтальмологічної МСЄК, що згідно чинного медико - експертного законодавства, а саме Постанови КМУ № 1317 від 2009 року, та наданих на МСЄК медичних документів у ОСОБА_1 відсутні підстави для визнання його інвалідом до 18 річного віку і у разі представлення на МСЄК медичних документів, які свідчать про фактичний стан органу зору до 18 років (медичні висновки або епікризи або амбулаторна картка),офтальмологічна МСЄК повернеться до розгляду даного питання. Після чого ОСОБА_1 звернувся до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР з питанням підтвердження можливості визнання його інвалідом до 18 років. За порадою Офтальмологічної МСЄК ОСОБА_1 звертався за заочною консультацією до Український державний НДІ МСПІ, йому було повідомлено , що його запросять на досконале обстеження органу зору, але його нікуди не запрошували. ОСОБА_7 отримав відповідь №66 від 22 серпня 2016 року з Обласної МСЄК №1 про те, що згідно заочної консультації рішенням комісії даних для встановлення інвалідності до 18 років не має. Після чого ОСОБА_1 черговий раз звернувся до КЗ «Обласний клінічний центр медико - соціальної експертизи» ДОР с заявою про підтвердження можливості визнання його інвалідом до 18 років, та надав додатково довідку з Черкаської обласної лікарні, де він знаходився на лікуванні однак йому було відмовлено, тому що не має даних про фактичний стан органу зору до 18 років. Також гр. ОСОБА_1, через адвоката звертався з запитами до Золотоніської центральної районної лікарні, та до Черкаської обласної лікарні про надання йому виписних епікризів, амбулаторних карт, медичних висновків. Були отримані відповіді, що зберігся єдиний документ, а саме протокол операції №508, який є у справі. Після наступного звернення до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР, щодо призначення проведення медичної або судово-медичної експертизи, Офтальмологічна МСЄК повідомила, що згідно чинного медико - експертного законодавства а саме п. 1 Постанови КМУ №1317 «Положення про медико - соціальну експертизу» від 2009 року, це Положення визначає процедуру проведення медико - соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності), до функціональних обов'язків МСЄК не входить направлення або призначення судово - медичної експертизи. Отримавши відповідь від Офтальмологічної МСЄК ОСОБА_1 звернувся до Державної установи «Урядовий контактний центр» від 5.12.2016р. № ЛЕ-6195752 з питання підтвердження можливості визнання його інвалідом до 18 років. Згідно листа департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації було повідомлено, що відповідно до «Основних положень про організацію проведення судово - медичної експертизи», затверджених наказом МОЗ України від 17 грудня 1995 року судово - медична експертиза проводиться за ухвалою суду. Розмір прожиткового мінімуму для осіб втративши працездатність становить: з 01.01.2016р. - 1074 грн.; з 01.05.2016р. - 1130 грн.; з 01.12.2016р. - 1247 грн.; з 01.05.2017р. - 1312 грн.; з 01.12.2017р. - 1373 грн. Розмір пенсії, який не був отриманий ОСОБА_1, становить за квітень 2016 року - червень 2017 року дорівнює 10455 грн. 77 коп., тому ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення не отриманої пенсії та її призначення у зв'язку з втратою годувальника.

Під час розгляду справи відповідач УПФУ був замінений на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі за текстом ГУПФУ). Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року провадження у справі в частині стягнення заборгованості закрито у зв'язку з прийняттям судом відмови позивача від позову в цій частині.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та підтвердив зміст позовної заяви.

Представник позивача у судовому засідання позов підтримав повністю.

Позивач та його представник також підтвердили зміст відповіді на відзив, в якій позивач зазначив наступне. Вважає, що відзив на адміністративний позов необхідно відхилити. При цьому зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З 21 грудня 2015 року отримував пенсію по III групі інвалідності з дитинства по зору. 24 лютого 2016 року звертався до Управління ПФ України у Саксаганському районі м. Кривого Рогу з заявою №794 про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за померлу матір ОСОБА_5 У його пенсійній справі є запит висновку № 1308/01/06 від 05.02.2016р. управління пенсійного фонду України у Саксаганському районі м. Кривого Рогу до головного лікаря КУ ЦПМСД №4 Криворізької міської ради ОСОБА_8 про час настання інвалідності, а також є висновок ЛКК № 35 від 12.02.2016 р., що дане захворювання входе в перелік захворювань, що надає право на отримання соціальної пенсії до 18 річного віку згідно Наказу МОЗ України від 08.11.2004р. № 454 (471/516 розділ ХI пункт 3 п.п.3.13). На підставі вищевказаного висновку управління Пенсійного фонду України у Саксаганському районі м. Кривого Рога призначило пенсію у зв'язку з втратою годувальника з березня 2016 року, яку отримував по липень 2016 року, на протязі 5 місяців. 3 серпня 2016 року самовільно, без усіляких підстав, УПФУ припинило виплачувати пенсію по втраті годувальника. Не отримавши пенсію у серпні 2016 року, звернувся 1 серпня 2016 року з заявою № Л-124 про надання письмової відповіді, чому йому, позивачу, припинено виплати пенсії по втраті годувальника. Відповідь отримав 15 серпня 2016 року №Л -124 про те, що виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника призупинено на підставі листа Офтальмологічної МСЕК № 26 і що у разі представлення на МСЕК медичних документів, які свідчать про фактичний стан зору до 18 років (медичні висновки, або епікризі, або амбулаторна картка), офтальмологічна МСЕК повернеться до розгляду даного питання. Повторно звернувся з заявою 10 серпня 2016 року надати копію відповіді обласної МСЕК, яку було надано до ПФ, згідно його звернення з питання призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника за померлого батька ОСОБА_6 Отримав відповідь 12 серпня 2016р. № 2245/02/24 щодо надання копії документа (відповіді обласної МСЕК №26 ), що була у пенсійний справі. Був вимушений звернутися з заявою від 19 серпня 2016 року для отримання пенсії по інвалідності, так як не мав інших джерел для існування. Він, позивач, вперше звернувся 12 квітня 2016 року до УПФУ з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника за померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_6 до відділу обслуговування громадян у вікно №3 до ОСОБА_9, де приймають заяви від військовослужбовців, заяву не було прийнято, відповідь була така, що буде зроблено додатково запит до Офтальмологічної МСЕК м. Дніпропетровська і тільки потім буде прийнята заява. У цей час отримував пенсію у зв'язку з втратою годувальника за померлу матір ОСОБА_5, і у його пенсійній справі мались всі необхідні документи. Для прискорення розгляду заяви взяв запит № 1100/02/11 від 18.04.2016р. та особисто відвіз до Офтальмологічної МСЕК. Коли була отримана відповідь від МСЕК йому, позивачу, не повідомили. Потім в телефонній розмові було повідомлено, що до МСЕК треба надати додаткові медичні документи, які свідчать, про фактичний стан органу зору до 18 років. Згідно п.п. 1.1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто, безпосередньо до управління ПФ України у районі, у місті , об'єднаного управління (далі орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Згідно пункту 4.1 вказаного Порядку, оформлення і розгляд документів, заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, її поновлення, виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Тому, мотивуючи тим, що йому додатково необхідно довідку з МСЕК, було відмовлено в прийнятті заяві. Повторно звернувся 6 червня 2018р. до Саксаганського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУПФУ про призначення пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_6, але і в цей раз йому було відмовлено в прийнятті заяви, а було рекомендовано звернутися до ГУПФУ, куди він, позивач, звернувся з заявою № Л 10173-18 від 2 липня 2018 року про призначення пенсії по втраті годувальника, як члену сім'ї військовослужбовця за померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_6 , звільненого з лав армії за вислугою років, а також з заявою № Л 10172-18 від 2 липня 2018 року про сприяння у вирішенні питання з призначення пенсії , яке не може вирішити на протязі більше 2 років і здійснення перерахунку пенсії по втраті годувальника. Відповіді на ці заяви ще не отримано. За порадою Офтальмологічної МСЕК він, позивач, звертався за заочною консультацією до Українського Державного науково - дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності, йому було повідомлено, що запросять на досконале обстеження органу зору, але нікуди не запрошували. Отримав відповідь № 66 від 22 серпня 2016р. з обласної МСЕК № 1, що згідно заочної консультації даних для встановлення інвалідності до 18 років, не має. Після його звернення до головного лікаря КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР ОСОБА_10 про проведення медичної експертизи, йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю повноважень на проведення експертизи, було рекомендовано звернутися з цього питання до суду. Також звертався до Голови офтальмологічної МСЄК ОСОБА_11 з запитом № 3 від 30 грудня 2016 року щодо призначення та проведення медичної або судово-медичної експертизи, та отримав відповідь від 11 січня 2017 року про те, що до функціональних обов'язків МСЕК не входить направлення або призначення судово-медичної експертизи. Вказує, що звертався до державної установи «Урядовий контактний центр» від 05 грудня 2016 року № ЛЕ 6195752 з питання проведення судово-медичної експертизи, було надано відповідь що відповідно до «Основних положень про організацію проведення судово-медичної експертизи», затверджених наказом МОЗ України від 17.12.1995 року судово-медичної експертизи проводиться згідно з постановою особи, що проводять дізнання, слідчого, прокурора, судді, та за ухвалою суду. Після отримання таких відповідей йому, позивачу, стало зрозуміло, що тільки зверненням до суду можна вирішити питання проведення судово-медичної експертизи з вивченням усіх його медичних документів. Вказує, що тому не було потреби оскаржувати рішення комісії при ДУ «Український державний науково - дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» та рішення обласної МСЕК № 1, у зв'язку з тим, що до їх функціональних обов'язків не входить направлення, або призначення медичної , або судово - медичної експертизи. Наполягає, що висновок судово-медичної експертизи від 02.05.2018року підтверджує інвалідність до 18 річного віку. У судово - медичну експертизу були надані наступні медичні документи: довідка з Черкаської обласної лікарні від 08.08.1975р.; історія хвороби 6487, протокол операції № 508; довідка від 22 квітня 2016 року КЗ «Черкаська обласна лікарня»; копія акту дослідження стану здоров'я № 41 / 50 від 13.08.2014 року; виписка з медичної картки стаціонарного хворого від 7.12.2015 р.; амбулаторна картка з місця проживання; амбулаторна картка з інституту ім. Філатова у м. Одесі; Акт № 85 від 18.01.2016р. огляду медико - соціальною експертною комісією. Зазначає, що на підставі наданих медичних документів, а також його, позивача, огляду, експертом було зроблено висновок , що у нього, позивача, виявлені корнеосклеральний рубець спаяний з райдужкою, травматична катаракта, вторинна некомпенсована глаукома, розбіжна косоокість з відсутністю здорових функції лівого ока, ушкодження за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою втрати професійної працездатності більше ніж на одну третину (не менше 33%) п.2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р. Також вказано, що виявлені ушкодження лівого ока виникли внаслідок проникаючого поранення лівого ока якимось твердим предметом , який мав гостру колючу поверхню, можливо травмування лівого ока осколками скла при умовах на які він, позивач, вказав. Характер виявлених ушкоджень в наданих медичних документах на його ім'я свідчить, що термін виникнення ушкоджень може відповідати 20 липня 1975року. Об'єктивні дані медичних документів свідчать про те, що з моменту травми по теперішній час, стан органу зору не змінювався. Експертом зроблено висновок, що між травмою органу зору, отриманою 20.07.1975 р., та порушенням зору лівого ока, встановлено прямий причино-наслідковий зв'язок. Наполягає, що це свідчить про те, що фактичний стан зору до 18 років у нього, позивача, був таким який є на даний час. Про факт неотримання пенсії по втраті годувальника (за померлу матір ОСОБА_5.), дізнався 19 серпня 2016 року, після чого був змушений звернутися з заявою для отримання пенсії по інвалідності, так як не мав інших джерел для існування. Також звертався до 4-ї міської лікарні до завідуючого офтальмологічним відділенням ОСОБА_12 про проведення медичної експертизи органу зору. Особисто їздив до Черкаської обласної лікарні 22.04.2016р., де йому була зроблена операція, що підтверджує отримана довідка від 22.04.2016 року. Також заїжджав до Золотоніської центральної лікарні. Крім того, звертався до голови офтальмологічної МСЕК ОСОБА_11, до головного лікаря КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської області ОСОБА_10 Також звертався до інституту ім. Філатова у м. Одеса, де пройшов обстеження. Крім того, звертався до першого Криворізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, про що свідчить талон № 586 від 25.08.2016 року. Адвокатом ОСОБА_13 15.11.2016 року були зроблені офіційні запити до КЗ «Черкаська обласна лікарня» де він, позивач, знаходився на лікуванні з 20.07.1975 р по 08.08.1975р. для надання виписки з операційного журналу за 20.07.1975р., протокол операції №508, історії хвороби № 6487, та надання інших документів, які є у наявності: виписні епікризи, амбулаторну картку, аналогічній запит було зроблено до Золотоніської центральної районної лікарні, де він, позивач, мешкав і знаходився на обліку до 1981 року. Відповідь з КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської міської ради» було отримано 10.01.2017р. № 01-10/29 центром безоплатної правової допомоги. Відповідь з Золотоніської центральної районної лікарні Черкаської області також отримано 10.01.2017р. № 01-10/37. Зазначає, що звертався до державної установи «Урядовий контактний центр» 05.12.2016р. № ЛЕ 6195752 про проведення судово-медичної експертизи, отримав відповідь 14.12.16р. Л-7688, де вказано, що судово-медична експертиза проводиться згідно з постановою особи , що проводить дізнання, слідчого, прокурора , судді за ухвалою суду. Також звертався до голови Офтальмологічної МСЕК лист №3 від 30.12.2016року, щодо призначення медичної або судово-медичної експертизи, отримав відповідь №3 від 11.01.2017р. про те, що до функціональних обов'язків МСЕК не входить направлення або призначення судово-медичної експертизи. Вказує, що після багаточисельних звернень у всі можливі інстанції для отримання підтвердження про фактичній стан органу зору до 18 років і отримавши відповідь з різних джерел, що судово-медична експертиза проводиться суддею за ухвалою суду, звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рога. При розгляді цивільної справи у Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу за його заявою про встановлення факту , що має юридичне значення , було зазначено, що суд при вирішенні цієї справи не має повноважень визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, та зобов'язання їх вчинити певні дії і що для вирішення цього питання треба звертатися до суду з адміністративним позовом, що ним, позивачем було зроблено, після здійснення усіх належних дій, спрямованих на збирання , та отримання матеріалів для подання доказів до суду. Він, позивач, повторно звернувся до начальника ГУПФУ з заявою 2 липня 2018 року № Л-10173-18 про призначення пенсії по втраті годувальника, як члену сім'ї військовослужбовця за померлого батька, звільненого з лав армії за вислугою років.

Представник відповідача у судовому засідання позов не визнала. При цьому надала пояснення, в яких, підтвердила зміст відзиву на позов, в якому зазначено наступне. 29 січня 2016 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся до управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області правонаступником якого з 1 квітня 2016 року є УПФУ, а з 1 лютого 2018 року ГУПФУ з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».З 21 грудня 2015 року позивачу призначено пенсію по інвалідності. 24 лютого 2016 року позивач звернувся до УПФУ с заявою про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за померлу матір ОСОБА_5 Згідно п.1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би йому необхідний для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій ст. 32 цього Закону, незалежно від тривалості страхового стажу. Згідно ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років; діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. Підпунктом 2.18 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 №22-1, передбачено, що визнання особи інвалідом дитинства або дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичними висновками закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності). З огляду на те, що первинно інвалідність ОСОБА_1 встановлена Офтальмологічною МСЕК у віці 51 рік, УПФУ було зроблено запит щодо підтвердження можливості визнання позивача інвалідом до 18 років до Офтальмологічної МСЕК. Згідно зі змістом листа Офтальмологічної МСЕК КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» департаменту охорони здоров'я №26, зазначено, що відповідно до чинного медико-експертного законодавства, а саме: Постанови КМУ №1317 від 03.12.2009 та представлених на МСЕК медичних документів відсутні законні підстави для визнання ОСОБА_1 інвалідом до 18-річного віку. Додатково наголошено й про те, що у разі представлення на МСЕК медичних документів, які свідчать про фактичний стан зору до 18 років (медичні висновки або епікризи або амбулаторна картка), офтальмологічна МСЕК повернеться до розгляду даного питання. На підставі вищезазначеного листа, УПФУ ОСОБА_1 виплату пенсії в зв'язку з втратою годувальника за померлу матір було призупинено, про що останнього було повідомлено. З 19 серпня 2016 року позивач отримує пенсію по інвалідності (відповідно до своєї заяви про переведення на пенсію по інвалідності). Щодо позовних вимог позивача призначити пенсію по втраті годувальника, як члену військовослужбовця (за померлого в ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_6), зазначаємо наступне. На ГУПФУ покладено завдання здійснювати призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового складу та іншим особам, які мають право на пенсію згідно із Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (п.4 пп.5 Положення «Про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіки Крим, областях, міст Києві та Севастополі", затвердженого Постановою правління від 22.12.2014 року № 28-2). Таким чином, для отримання пенсії по втраті годувальникавідповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», позивач повинен був подати заяву про переведення на вищезазначений вид пенсії до ГУПФУ. Ніяких заяв від ОСОБА_1 ГУПФУ про переведення на пенсію по втраті годувальника,відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (за померлого батька ОСОБА_6), не надходило. Вказує, що позивачем не оскаржено рішення комісії при ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України від 17 травня 2016 року про відсутність даних для встановлення інвалідності до 18 років та рішення обласної МСЕК №1. Листом департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 грудня 2016 року повідомляється, що 17 травня 2016 року медекспертну справу було направлено на розгляд ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України, яка дійшла висновку що даних для встановлення інвалідності до 18-річного віку не має. Зазначає, дане рішення позивачем не оскаржено. Крім того 14 липня 2016 року медико-експертна справа ОСОБА_1 була повернута з висновком УкрДержНДІ МСПІ, на підставі якого обласний МСЕК №1 винесла експертне рішення про не встановлення позивачу інвалідності на 18 років. Вказує, що висновки судово-медичної експертизи від 02 травня 2018 року не підтверджують інвалідність до 18-річного віку. У висновку судово-медичної експертизи від 2 травня 2018 року лише зазначається факт травмування лівого ока 20 липня 1975 року та отримання від цього тілесних ушкоджень. Час та розмір стійкої втрати загальної та професійної непрацездатності після ушкодження експертом не встановлено. Вказує, що є незрозумілою відповідь на 4 питання, так як експерт підтверджує причинний зв'язок між травмою отриманою 20 липня 2018 року з порушенням зору лівого ока. Звертає увагу, що питання про застосування формулювання «Інвалід з дитинства» не входить до компетенції судово-медичного експерта. Наполягає, що позивачем порушено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду з позовом та не надано обґрунтування поновленню строку. Відповідно до статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Зазначає, що враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 11 липня 2017 року, а про факт ним неотримання пенсії по втраті годувальник відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за померлого батька ОСОБА_6 відомо в 2016 році, коли позивачу не було проведено виплату пенсії, є підстави для залишення без розгляду позовної заяви позивача у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Також вказує, що позивач 19 серпня 2016 року виявив бажання перейти на пенсію по інвалідності, тобто про вид пенсії яку отримує був обізнаний. Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завданням адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Статтею 58 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Враховуючи вищезазначене, вважає, що виключно до компетенції Пенсійного фонду відноситься призначення пенсій, у зв'язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж.Дана правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 №233/2084/17.

Під час розгляду справи заявлялися клопотання про призначенні експертизи, залучення правонаступника відповідача, доручення документів, які задоволені.

Під час розгляду справи безпосередньо досліджені наступні письмові докази: довідки про отримання пенсії (а.с.10-12), посвідчення (а.с.14), довідка МСЕК (а.с.15,130), свідоцтво про смерть (а.с.16), пенсійне посвідчення (а.с.17), протокол операції (а.с.19), відповідь КЗ «Обласний клінічний центр МСЕ» ДОР від 30 грудня 2016 року (а.с. 20), відповідь КЗ «Обласний клінічний центр МСЕ» ДОР від 18 квітня 2016 року (а.с. 21), повідомлення КЗ «Обласний клінічний центр МСЕ» ДОР від 2 серпня 2016 року (а.с. 22), відповідь УПФУ від 15 серпня 2016 року (а.с.23-24), відповідь Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської ОДА від 14 грудня 2016 року (а.с.25), довідка КЗ «Черкаська обласна лікарня» від 22 квітня 2016 року (а.с.26, 139), виписка з карти стаціонарного хворого за грудень 2015 року (а.с.27, 141), акт дослідження стану здоров'я (а.с.28, 177), довідка Черкаської обласної лікарні від 8 серпня 1975 року (а.с.29, 140), відповідь КЗ «Обласний клінічний центр МСЕ» ДОР (а.с. 30), повідомлення Золотоніської ЦРЛ від 8 грудня 2016 року (а.с.31-32), висновок експерта (а.с. 109-111), заява про призначення пенсії по інвалідності від 29 січня 2015 року (а.с. 128), протокол від 2 лютого 2016 року (а.с.129), заява про призначення пенсії за втратою годувальника від 25 лютого 2016 року (а.с. 131), протокол (а.с.132), відповідь (а.с.136), розпорядження від 18 липня 2016 року (а.с.134), заява про призначення пенсії по інвалідності від 19 серпня 2016 року (а.с.135), протокол (а.с.136), акт огляду від 18 січня 2018 року (а.с.143-144), запит УПФУ від 18 квітня 2016 року (а.с.159), заява про надання копії відповіді (а.с.160), заява про призначення пенсії як члену сім'ї військовослужбовця від 2 липня 2018 року (а.с.161, 187, 188-191), ухвала суду (а.с.162), талон про прийняття звернення (а.с.163), запит УПФУ (а.с.164), висновок ЛКК від 12 лютого 2016 року (а.с.165).

Також судом оглянуті амбулаторні карти на ім'я ОСОБА_1

У судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_14, показав, що проводив по даній справі експертизу, висновки якої підтверджує. Також показав, що у відповіді про зв'язок між отриманою травмою та порушенням зору, помилково, внаслідок описки, зазначив рік травмування як «2018» замість правильного як «1975 рік».

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належним доказом показання експерта, так як вони стосуються причинно-наслідкового зв'язку між отриманою позивачем в 1975 році травмою та порушенням зору на даний час.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: довідки про отримання пенсії (а.с.10-12), посвідчення (а.с.14), заяву про призначення пенсії по інвалідності від 29 січня 2015 року (а.с. 128), протокол від 2 лютого 2016 року (а.с.129), заяву про призначення пенсії за втратою годувальника від 25 лютого 2016 року (а.с. 131), протокол (а.с.132), відповідь (а.с.136), розпорядження від 18 липня 2016 року (а.с.134), заяву про призначення пенсії по інвалідності від 19 серпня 2016 року (а.с.135), протокол (а.с.136), запит УПФУ від 18 квітня 2016 року (а.с.159), заява про надання копії відповіді (а.с.160), заяву про призначення пенсії як члену сім'ї військовослужбовця від 2 липня 2018 року (а.с.161, 187, 188-191), ухвалу суду (а.с.162), талон про прийняття звернення (а.с.163), запит УПФУ (а.с.164), так як вони стосуються отримання позивачем пенсії та її розміру.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: свідоцтво про смерть (а.с.16), пенсійне посвідчення (а.с.17), так як вони стосуються отримання пенсії та її виду батьком позивача, а також смерті останнього.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: протокол операції (а.с.19), довідку КЗ «Черкаська обласна лікарня» від 22 квітня 2016 року (а.с.26, 139), виписку з карти стаціонарного хворого за грудень 2015 року (а.с.27, 141), акт дослідження стану здоров'я (а.с.28, 177), довідку Черкаської обласної лікарні від 8 серпня 1975 року (а.с.29, 140), повідомлення Золотоніської ЦРЛ від 8 грудня 2016 року (а.с.31-32), амбулаторні карти, висновок експерта (а.с.109-111).

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належним доказом довідку МСЕК (а.с.15,130), так як вона стосується визначення позивачу інвалідності.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: відповідь КЗ «Обласний клінічний центр МСЕ» ДОР від 30 грудня 2016 року (а.с. 20), відповідь КЗ «Обласний клінічний центр МСЕ» ДОР від 18 квітня 2016 року (а.с. 21), повідомлення КЗ «Обласний клінічний центр МСЕ» ДОР від 2 серпня 2016 року (а.с. 22), відповідь УПФУ від 15 серпня 2016 року (а.с.23-24), відповідь Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської ОДА від 14 грудня 2016 року (а.с.25), відповідь КЗ «Обласний клінічний центр МСЕ» ДОР (а.с. 30), акт огляду від 18 січня 2018 року (а.с.143-144), висновок ЛКК від 12 лютого 2016 року (а.с.165), так як вони стосуються часу виникнення інвалідності у позивача.

Відповідно до ст. 74 КАС України, суд вважає допустимими зазначені письмові докази, висновок експерта а також показання експерта, як такі, що одержані без порушення встановленого законом порядку.

Показання експерта, зазначені вище письмові докази, суд вважає достовірними доказами.

Пояснення позивача про те, що 12 квітня 2016 року та 6 червня 2018 року він звертався до УПФУ з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника за померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_6, не підтверджуються дослідженими судом доказами, тому суд вважає їх недостовірними та не приймає до уваги.

На підставі ст. 76 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач народився 24 вересня 1964 року, що встановлено паспортом (а.с.13).

Батьком позивача є ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та на час смерті отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Вказані обставини встановлені судом на підставі пояснень позивача, свідоцтва (а.с.16), посвідчення, не заперечуються відповідачем.

ОСОБА_1 раніше проживав у АДРЕСА_1, у 1975 році у віці 10 років отримав травму у вигляді проникаючого поранення лівого ока, з приводу якої знаходився на лікуванні з 20 липня 1975 року по 8 серпня 1975 року в офтальмологічному відділені Черкаської обласної лікарні. Внаслідок цієї травми виникла відсутність зору лівого ока. Вказані обставини встановлені поясненнями позивача, протоколом операції (а.с.19), довідкою КЗ «Черкаська обласна лікарня» від 22 квітня 2016 року (а.с.26, 139), випискою з карти стаціонарного хворого за грудень 2015 року (а.с.27, 141), актом дослідження стану здоров'я (а.с.28, 177), довідкою Черкаської обласної лікарні від 8 серпня 1975 року (а.с.29, 140), повідомленням Золотоніської ЦРЛ від 8 грудня 2016 року (а.с.31-32), амбулаторними картами, висновком експерта (а.с.109-111).

За наслідками огляду МСЕК, 18 січня 2016 року ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності з дитинства по зору, що встановлено довідкою МСЕК (а.с.15,130).

29 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому надав відповідачу виписку з акту огляду МСЕК.

Протоколом від 2 лютого 2016 року відповідачем позивачу з 21 грудня 2015 року призначено пенсію по інвалідності.

12 лютого 2016 року висновком ЛКК позивачу поставлений діагноз про наявність захворювання ока внаслідок травмування в дитинстві, 1975 році.

24 лютого 2016 року позивач звернувся до УПФУ з заявою про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за померлу матір ОСОБА_5, розпорядження відповідача він був переведений на даний вид пенсії

18 квітня 2016 року УПФУ було зроблено запит щодо підтвердження можливості визнання позивача інвалідом до 18 років до Офтальмологічної МСЕК.

Офтальмологічна МСЕК КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» департаменту охорони здоров'я №26, повідомила, що відповідно представлених на МСЕК медичних документів відсутні підстави для визнання ОСОБА_1 інвалідом до 18-річного віку.

На підставі вищезазначеного листа, УПФУ ОСОБА_1 виплату пенсії в зв'язку з втратою годувальника за померлу матір було призупинено

З 19 серпня 2016 року позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до поданої ним заяви про переведення на пенсію по інвалідності, розмір пенсії визначений у сумі 1604 грн. 79 коп.

Позивач 2 липня 2018 року звернувся до ГУПФУ с заявою про переведення його на пенсію як члена сім'ї військовослужбовця.

30 липня 2018 року відповідач відмовив позивачу в переведенні на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пославшись на відсутність підтверджуючих документів для визнання інвалідом дитинства.

Вказані обставини встановлені довідками (а.с.10-12), посвідчення (а.с.14), заявою (а.с. 128), протоколом (а.с.129), заявою (а.с. 131), протоколом (а.с.132), відповіддю (а.с.136), розпорядженням (а.с.134), заявою (а.с.135), протоколом (а.с.136), запитом (а.с.159), заявою про надання копії відповіді (а.с.160), заявою (а.с.161, 187, 188-191), запитом УПФУ (а.с.164), відповідями (а.с. 20, 21), , повідомленням (а.с. 22), відповіддю (а.с.23-24), відповіддю (а.с.25), відповіддю(а.с. 30), актом.143-144), висновком (а.с.165).

При вирішенні даної справи суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення»,Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно ст.6 Конституції України, органи влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особі зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.1 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою КМУ від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення, пунктом 3 вказаного Положення основним завданням Пенсійного фонду України є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Таким чином, виходячи з зазначених норм Конституції України, державна політика з питань пенсійного забезпечення спрямована на отримання громадянами пенсії у розмірі, передбаченому Законом і на відповідача покладений обов'язок призначати пенсію в розмірі, який відповідає вимогам Закону.

Згідно з ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років; причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз'ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Згідно пункту 14 Положення «Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, причинний зв'язок інвалідності з травмою, перенесеною у дитинстві встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про травму, перенесену до 18 річного віку.

Судом встановлено, що позивач в 1975 році отримав травму ока, мав порушення зору саме з 1975 року, відповідно до висновку МСЕК від 18 січня 2018 року, позивач визнаний з 21 грудня 2015 року інвалідом з дитинства по зору безстроково.

Згідно п.1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, діти які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Згідно ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок: загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Згідно ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби», право на пенсію у разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей померлих; незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається непрацездатним дітям; непрацездатними членами сім'ї вважаються:, зокрема діти, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Судом встановлено, що позивач став особою з інвалідністю до досягнення 18 років. Ця обставина вбачається з сукупності таких доказів, як протокол операції (а.с.19), довідка КЗ «Черкаська обласна лікарня» від 22 квітня 2016 року (а.с.26, 139), виписка з карти стаціонарного хворого за грудень 2015 року (а.с.27, 141), акт дослідження стану здоров'я (а.с.28, 177), довідка Черкаської обласної лікарні від 8 серпня 1975 року (а.с.29, 140), повідомлення Золотоніської ЦРЛ від 8 грудня 2016 року (а.с.31-32), амбулаторні карти, висновок експерта (а.с.109-111). Отже позивач з дня смерті його батька, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5, мав право на отримання пенсії за інвалідністю за ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та за ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби», а тому мав право вибору виду пенсії.

Суд приходить до переконання, що позивач обгрунтовано 2 липня 2018 року звернуся до ГУПФУ про перевод його на пенсію Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби», зазначивши при цьому доводи про виникнення інвалідності до досягення повноліття.

Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Як передбачено ст.45 ч.3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як передбачено п.1.5 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ 25.11.2005 №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Пунктом 4.1.цього Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший. З аяви про переведення з одного виду пенсії на інший, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Як передбачено п.4.2. вказаного Порядку, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.4 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою ПФУ від 30.07.2007 року №3-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію.

Згідно п.3 «Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі» (далі за текстом «Положення»), затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, основними завданнями ГУПФУ є, зокрема, реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення, виконання інших завдань, визначених законом. Відповідно до п. 4.4 цього ж Положення Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасну і в повному обсязі виплату пенсій. Згідно до п.6 вказаного Положення, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Підпунктом 2.18 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 №22-1, передбачено, що визнання особи інвалідом дитинства або дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичними висновками закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Відповідно до п. 4.7 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд приходить до переконання, що ГУПФУ, не здійснивши переводу позивача на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби», порушило право позивача на вибір пенсії.

Суд приходить до переконання, що відмова ГУПФУ у переводі позивача на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби», є необґрунтованою. При цьому суд приходить до переконання, що у ГУПФУ малися достатні дані про те, що інвалідність у позивача виникла до досягнення ним повноліття, у тому числі висновок ЛКК, передбачений підпунктом 2.18 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 №22-1,

При цьому суд також враховує, що та обставина, що до досягнення 18 років позивач не був інвалідом внаслідок захворювання зору, відповідачем не доведена.

Згідно ст. 37 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби», мінімальний розмір пенсії у разі втрати годувальника призначається членам сім'ї військовозобов'язаних, не можуть бути нижче двох встановлених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб втративши працездатність. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлений прожитковий мінімум на які втратили працездатність з 1 липня - 1435 грн., що в подвійному розмірі складає 2870 грн., в той час як позивачу розмір пенсії визначений у сумі 1604 грн. 79 коп. Отже відмова у переводі позивача на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби», порушує прав позивача на належний розмір пенсії.

У судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся з заявою про призначення йому пенсії як члену сім'ї військовослужбовця, лише в липні 2018 року, тому у суду відсутні підстави для покладення обов'язку на відповідача призначити йому цю пенсію з липня 2017 року, однак є підстави покласти такий обов'язок з липня 2018 року.

Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази та висновок експерта, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і їх належить задовольнити частково.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 9 ч. 2 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод і інтересів людини і громадянина. Позивач просить зобов'язати відповідача виплачувати йому пенсію. Разом з тим, позивач на даний час отримує пенсію. Таким чином, позивач, на переконання суду, припустився помилки при формулюванні позовних вимог. Тому для ефективного захисту прав позивача, належить вийти за межі позовних вимог та зобов'язати позивача вчинити дії, якими зобов'язати відповідача здійснити перевід позивача на пенсію.

На переконання суду, рішення про часткове задоволення позову буде відповідати такому, передбаченому ст. 2 КАС України завданню адміністративного судочинства, як справедливе, вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень та такий засаді адміністративного судочинства, передбаченій ст.6 КАС України як верховенство права та захистить конституційне право позивача на соціальний захист, а саме на отримання пенсії в розмірі, передбаченому Законом.

Судом не встановлено підстав вважати, що позивач пропустив строк для звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 6, 19, 46 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,ст. 10, 36, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», ст. 1-1, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. ст.2, 6, 9, 73, 74, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області місцезнаходження якого: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження якого: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, перевести ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 на пенсію в разі втрати годувальника, як члену сім'ї військовослужбовця, починаючи з 1 липня 2018 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження якого: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, виплачувати ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1, пенсію в разі втрати годувальника, як члену сім'ї військовослужбовця, починаючи з 1 липня 2018 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів, з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Повне рішення складене 18 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов