Справа № 1740/2076/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2564/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Дорошенко Н.О., о 17 год. 41 хв. у м. Рівне, повний текст судового рішення складено 28 вересня 2018 року) у справі № 1740/2076/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить:

визнати дії щодо відмови у встановленні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни протиправними;

зобов`язати встановити позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що у зв'язку з внесенням змін до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині зміни статусу з «інваліда війни» на статус «особи з інвалідністю внаслідок війни», в тому числі і щодо осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, він 26.06.2018 звернувся до відповідача із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, долучивши документи, які засвідчують його участь в ліквідації аварії на ЧАЕС саме в складі Цивільної оборони. Однак, відповідач листом від 12.07.2018 повідомив йому про відмову у визначенні правового статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» та у видачі відповідного посвідчення, оскільки подані документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення позивача до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та виконувану роботу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що надані суду накази № 56-к від 20.06.1986; № 132 від 23.07.1986; № 131 від 17.07.1987; № 202 від 20.12.1988 не містять належного документального підтвердження безпосередньої участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що ним в повній мірі надано докази, які свідчать він безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_1, виданим 15.02.2002 Рівненською обласною державною адміністрацією, а вкладкою до посвідчення підтверджується статус позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. (а.с. 8)

Відповідно до довідки МСЕК від 06.02.2002 № 017874, позивачу призначено з 21.01.2002 ІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС довічно. (а.с. 9-10)

За результатами розгляду заяви позивача щодо надання йому правового статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідач листом від 12.07.2018 за № Т-1442 повідомив, що керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та листом Міністерства праці та соціальної політики України від 11.05.2005 № 05-285/26-14 комісія відмовила ОСОБА_1 у визначенні відповідного статусу та видачі посвідчення, оскільки подані документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення його до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та виконувану роботу. (а.с. 11)

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини, як правильно зазначив суд, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Водночас для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2018 (справа № 377/797/17) висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пп. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, надання відповідачем ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни можливо лише за наявності достатніх доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи відповідно до довідки № 31 від 08.05.2018, виданої ВАТ «Рівнешляхбуд» підтверджується, що позивач водій 1 класу, працював в 30-ти км зоні ЧАЕС з 14.10.1986 по 03.11.1986 водієм від САБ-21 ТРЕСТУ «Рівнешляхбуд».

Про підтвердження функціонування формувань ЦО в тресті «Рівнешляхбуд» в 1986-1987-1988 роках встановлено, що:

на основі наказі по тресту «Рівнешляхбуд» в Рівненській області функціонували такі формування ЦО: ТРЕСТ «Рівнешляхбуд» - штаб ЦО, САБ-21 (Рівне);

у формуваннях ЦО функціонували ПРУ (сховища), які проводились об'єктові і командно штабові навчання з виходом сил і засобів в місця зосередження;

в 1986-87 рр. в 30-ти км зоні ЧАЕС на будівництві автодоріг Зелений Мис-Чорнобиль і на території ЧАЕС (промплощадка) працювали всі формування ЦО тресту «Рівнешляхбуд» (задіяні людські ресурси, техніка автотранспорт);

у зв'язку з тим, що Плани сил та засобів, періодично поновлюються через 4-5 років пройшла в країні приватизація підприємств, трест «Рівнешляхбуд» перейшов у приватну власність, не всі документи про формування ЦО збереглись.

У довідці також зазначено, що ОСОБА_1 працював в 1986 році з 14.10.1986 по 03.11.1986 в формуванні ЦО САБ-21 водієм І класу, в 30 км зоні ЧАЕС. Виконував завдання по транспортуванню матеріалів і конструктивних елементів на будівництво автодороги Зелений Мис-Чорнобиль і на території ЧАЕС (промплощадка). До довідки прикладено накази по тресту «Рівнешляхбуд», що збереглись: № 56-к від 20.06.1986; № 132 від 23.07.1986; № 131 від 17.07.1987; № 202 від 20.12.1988. (а.с.13)

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Щодо наданого позивачем до суду листа Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації №548/01-16/18 від 15.05.2018, то ним повідомлено, що відповідно до вимог нормативно-правових актів, чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС, а саме Положення про Цивільну оборону СРСР 1976 року, Положення про невоєнізовані формування ЦО СРСР 1975 року, в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господар створювались невоєнізовані формування Цивільної оборони. До складу зазначених формувань в обов'язковому порядку зараховувались всі працівники, починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мали малолітніх дітей, особи, які мали мобілізаційні приписи та деякі інші). Облік та ведення списків особового складу невоєнізованих формувань було покладено на начальників цивільної оборони підприємств, установ, організацій.

Однак, вказаним листом надано інформацію про порядок залучення осіб до виконання робіт в складі підрозділів цивільної оборони, однак факт участі позивача в таких підрозділах також не підтверджено.

Крім цього колегія суддів вважає необгрунтованими посилання апелянта на Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, як на підставу відсутності необхідності надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством окрім довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, оскільки в даному випадку суд керується нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 9 ч. 2 ст. 7 якого визначено, що до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З огляду на наведене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 1740/2076/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року