Справа № 814/3609/15
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/3609/15

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, яке прийнято 22 червня 2018 року у складі суду судді: Гордієнка Т.О. в місті Миколаїв по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» ОСОБА_3, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невключення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №076249 (договір банківського вкладу), укладеної 05.12.2014 між ОСОБА_4 та ПАТ «ЗЛАТОБАНК», зобовязання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «ЗЛАТОБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та включити ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодування за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076249 (договір банківського вкладу), укладеної 05.12.2014 між ОСОБА_4 та ПАТ «ЗЛАТОБАНК». В якості третьої особи позивач вказав Фонд гарантування вкладників фізичних осіб.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» (вул. Б. Хмельницького, 17/52, м. Київ 30, 01030) щодо невключення ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 54052, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №076249 (договір банківського вкладу), укладеної 05.12.2014 між ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ПАТ «ЗЛАТОБАНК». Зобовязано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» (вул. Б. Хмельницького, 17/52, м. Київ 30, 01030) подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 54052, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «ЗЛАТОБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та включити ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 54052, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №076249 (договір банківського вкладу), укладеної 05.12.2014 між ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заявлених вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що договір поточного рахунку від 05.12.2014 року, укладений між позивачем та банком, та правочин по зарахуванню коштів на його виконання є недійсним в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України та має ознаки нікчемності відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Угода №076249 від 05.12.2014 р. є удаваним правочином, оскільки її вчинення приховує інший правочин, яким є дія ОСОБА_4 щодо дроблення належних йому коштів, які знаходяться в АТ «ЗЛАТОБАНК» на рахунку 6288. Фактичного внесення позивачем грошових коштів до каси банку не відбувалось, тому даний факт свідчить, що позивач не є вкладником банку в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», даний правочин вчинений ОСОБА_4, з метою виведення (дроблення) коштів за своїм рахунком в АТ «ЗЛАТОБАНК» шляхом перерахування на відкритий рахунок позивача, кошти, за яким відшкодовуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі не менше 200 000,00 грн. на одну особу. Крім того апелянт зазначає, що перелік вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду складається лише один, складання додаткових переліків Уповноваженою особою Фонду не передбачено чинним законодавством. Отже, перераховані кошти на рахунок позивача не являються його власними коштами та не являються вкладом в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відтак, у спірних правовідносинах уповноважена особа діяла у межах повноважень, які визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 13.02.2015 року № 105 Про внесення Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 року № 30 Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ Златобанк, яку запроваджено з 14.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Златобанк.

Правлінням НБУ прийнято постанову від 12 травня 2015 № 310 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Златобанк.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 13.05.2015 № 99 Про початок процедури ліквідації АБ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку. Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 156 від 13.05.2015 призначено ОСОБА_3 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Златобанк строком на 1 рік з 13.05.2015 по 12.05.2016 включно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, угода приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №076249 від 05.12.2014 року, укладена АТ «ЗЛАТОБАНК» та особою, що відкриває вкладний (депозитний) рахунок на користь третьої особи: ОСОБА_4, який відкривав депозитний рахунок на користь фізичної особи-резидента: ОСОБА_2 (а.с. 10-11).

ОСОБА_2 підписала угоду та з 05.12.2014 року набула права та обов'язки вкладника за цим договором. Відповідно до п. 3.2. угоди передбачено, що банк повідомляє Вкладника про те, що повернення вкладу гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі, визначеному чинним законодавством України на дату недоступності вкладу. Перед підписанням цієї Угоди Вкладник ознайомився з розміром гарантованої суми відшкодування за вкладами, відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

30.04.2015 року позивач письмово звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації про включення до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач отримав лист від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.05.2015 року №519 в якому зазначено, що позивача не було включено до реєстру вкладників, оскільки проводилась перевірка відповідно до ч.2 ст.38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня визнання банку неплатоспроможнім. Ніяких посилань стосовно визнання договору позивача з банком нікчемним лист не містив.

Але уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «ЗЛАТОБАНК» ще 08.04.2015 року прийняв наказ №164/1 Про затвердження переліку нікчемних транзакцій та правочинів про визнання нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно з переліку, який додається до наказу відповідно до п.6 ч.2 ст.37, п.п.2,3,4 ст.38 Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, з метою недопущення дій, що призводять до зростання гарантованої суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фонду. Наказом №165/1 від 09.04.2015 року внесені зміни до наказу № 164/1 від 08.04.2015 року. У додатку до наказу в переліку осіб, з якими договори визнані нікчемними є прізвище позивача - ОСОБА_2.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені певні цивільно-правові наслідки лише щодо правочинів, укладених після введення тимчасової адміністрації та початку процедури виведення банку з ринку. Жодних обмежень та наслідків для правочинів, укладених банком під час дії постанови НБУ про віднесення його до категорії проблемних, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає. Тому, станом на 05.12.2014 року ніяких перешкод для здійснення банківських переказів не було.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до п. 7 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти, зокрема у випадку, коли такі кошти розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку.

З метою забезпечення прав Фонду, уповноважена особа, як то зазначено в частині 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

За змістом частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції на момент виникнення правовідносин), правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в статті 228 Цивільного кодексу України, якою визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним

Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Підставою для визнання договору, укладеного між позивачем та банком, нікчемним уповноваженою особою Фонду зазначено п. 2, 3, 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Але з яких саме підстав уповноважена особа визнала договір, укладений між позивачем та банком нікчемним, в наказі не зазначено. Цими пунктами ст. 38 вищезазначеного Закону передбачено визнання договору нікчемним в разі, коли банк взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним , банк здійснив відчуження майна, або банк оплатив кредитору в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна. Жодна з цих підстав не має ніякого відношення до договору, укладеного між позивачем та ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15. Верховним Судом також постановами від 10 травня 2018 році у справі № 826/20429/14, від 21 червня 2018 року у справі № 802/4016 та від 21 червня 2018 року у справі № 821/3601/15-а відмовлено у задоволенні заяви Уповноваженої особи ФГВФО про перегляд рішень суду касаційної інстанції 2016 та 2017 року, якими було задоволено позови фізичних осіб у відносинах, що є аналогічними до відносин у справі № 804/6992/15.

Крім того колегія суддів вважає за можливе зазначити, що зазначена постанова НБУ від 04.12.2014 №777/БТ «Про віднесення ПАТ «ЗЛАТОБАНК» до категорії проблемних, яка вводила ряд обмежень щодо діяльності ПАТ «ЗЛАТОБАНК» адресована в першу чергу до керівників банківської установи, а не до його клієнтів. Обмеження, викладені у п. 2 зазначеної постанови носять загальний та неконкретний характер, і неможливо встановити, яка сама з цих обмежень може стосуватись відкриття поточних рахунків та зарахування на них коштів клієнта.

У будь-якому разі, ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» жодних цивільно-правових наслідків для правочинів, укладених проблемними банками, не передбачає. Єдина заборона для проблемних банків, передбачена ст.75 Закону, стосується використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків в національній та іноземній валюті. Обмежень для клієнтів банка у використанні власних рахунків, законодавство не передбачає.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені певні цивільно-правові наслідки лише щодо правочинів, укладених після введення тимчасової адміністрації та початку процедури виведення банку з ринку. В цьому випадку це з 14.02.2015 року.

Жодних обмежень та наслідків для правочинів, укладених банком під час дії постанови НБУ про віднесення його до категорії проблемних, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає. Тому, станом на 05.12.2014 року ніяких перешкод для здійснення банківських переказів не було.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що до спірних правовідносин не застосовуються заборони здійснювати зарахування в іноземній валюті на поточні рахунки фізичної особи, з рахунків інших фізичних осіб, встановлені постановою НБУ №365 від 16.09.13 «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України». Зазначена постанова не є перешкодою для отримання позивачем відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки у цьому випадку мало місце відкриття банківського рахунку на користь третьої особи, що передбачено ст. 636 Цивільного кодексу України та п.6.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена Постановою НБУ №492 від 12.11.2003 року

Відповідно до п. 10.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, фізична особа може відкрити вкладний (депозитний) рахунок на користь третьої особи шляхом укладення договору банківського вкладу.

У разі відкриття вкладного (депозитного) рахунку на користь третьої особи ця особа набуває права вкладника з часу пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

До набуття особою, на користь якої відкрито вкладний (депозитний) рахунок, прав вкладника ці права належать особі, яка відкрила вкладний (депозитний) рахунок.

Таким чином, на час здійснення перерахунку коштів 05.12.2014 р. ОСОБА_4 здійснював перерахування з одного власного рахунку на інший власний рахунок. ОСОБА_2, яка набула права на ці кошти лише після висунення банку вимог на ці кошти.

У будь-якому випадку, відповідно до п. 2 Постанови НБУ №365 від 16.09.13, навіть при перерахуванні в іноземній валюті всупереч обмеженням, встановленим п. 1 цієї постанови, банк зобов'язаний здійснити продаж таких надходжень на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національній валюті фізичної особи. Тобто валюта платежу не є підставою для відмови у здійсненні переказу, переказ все одно повинен бути виконаний, але у гривні. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування коштів» за вкладом в іноземній валюті відбувається виключено у національній валюті України.

Посилання в апеляційній скарзі на звернення до правоохоронних органів та відкриття з цього приводу кримінального провадження за №006727, колегія суддів не вважає належним доказам протиправності дій позивача, оскільки відповідно до ст. 214 КПК України це безумовний обов'язок правоохоронців - прийняти та зареєструвати таку заяви чи повідомлення. Факт внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початок розслідування не свідчить про наявність жодних правових висновків про наявність складу злочину чи винуватість певних осіб.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до листа начальника слідчого відділу Шевченківського районного управління внутрішніх справ м. Києва №59/21782 від 23.10.2015 року під час досудового розслідування кримінального провадження за №006727, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, не знайдено підстав для притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 68).

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України належним способом доказування зазначених обставин може бути лише вирок суду, який набрав законної сили.

Але такого документу відповідачами не надано.

Також колегією суддів не можуть бути прийняті доводи відповідача про те, що у цьому випадку мало місце так зване «дроблення депозиту» для штучного збільшення зобов'язань Фонду гарантування вкладів на суму більшу ніж 200000 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 319 Цивільного кодексу України держава не втручається у здійснення власником права власності.

Тому, власник коштів на банківському рахунку ПАТ «Златобанк» мав право обрати у тому числі і такий спосіб захисту свого права власності, оскільки на той час в законодавстві були відсутні будь-які обмеження та заборони щодо таких дій.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що позивач є вкладником в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому у зв'язку із прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЗЛАТОБАНК» набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, яке прийнято 22 червня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, яке прийнято 22 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» ОСОБА_3, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко