Справа № 160/8597/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року Справа № 160/8597/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у спрощеному провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
16 листопада 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області(далі відповідач),третя особа: Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, з позовними вимогами:
-визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з 01 липня 2018 року виплати призначеної пенсії ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь 704,80 грн. на відшкодування сплаченого судового збору;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати всі присуджені за рішення суду у даній адміністративній справі кошти на відомий відповідачу поточний рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк України»;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, винесеного уданій адміністративній справі;
- постановити окрему ухвалу і направити її до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пенсійних прав ОСОБА_1 та багатьох інших внутрішньо переміщених осіб в Дніпропетровській області.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області та отримує пенсію. З липня 2018 року відповідач без будь-яких попереджень припиниввиплату пенсії.У звязку з наведеним,позивач неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з метою встановлення підстав припинення виплати пенсії та виплати утвореної заборгованості.Проте, відповіді не отримав. Виплату пенсії не відновлено. Позивач вважає, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії не відповідають Конституції України. Право на отримання пенсії є абсолютним та не може бути обмежено в силу вимог Закону України«Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», просить відновити порушені права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
30 листопада 2018 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якомувідповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено наступне. З 01.07.2018 року позивачу припинено виплату пенсії згідно зі списками пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених (списки отримані у липні 2018 року), до яких за даними інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи «АРКАН» щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, останніми наявними даними є перетин державного кордону, напрямок перетину - «виїзд». Дата виїзду позивача 27.04.2018 року. Вїзд на територію України не зафіксовано. Управлінням соціального захисту населення Чечелівської районної у м. Дніпрі ради в травні 2018 року проведена перевірка факту проживання за адресою проживання у місті Дніпрі та встановлена відсутність позивача за місцем проживання. У звязку з чим, протоколом засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 25.05.2018 №20 у відновленні соціальних виплат позивачу відмовлено. Згідно з отриманої від позивача заяви від 05.10.2018 р. про поновлення виплати пенсії до Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у м. Дніпрі ради направлена інформація про необхідність проведення повторної перевірки факту проживання позивача за вказаною адресою та розгляду питання про поновлення виплати пенсії на засіданні Комісії. Після одержання витягу з протоколу засідання Комісії від 26.10.2018 року №40 розпорядженням від 30.10.2018 року позивачу відновлено виплату пенсії з 01.07.2018 року. У грудні 2018 року позивач отримає пенсію у розмірі 10 589,05грн. за грудень 2018 року. Відповідач також зазначив, що відповідач враховує в роботі постанову КМУ від 25.04.2018 р. №335, згідно з якою поновлення пенсії здійснюється з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи про призначення (відновлення) пенсії, в тому числі при зміні місця проживання на підконтрольній території. З урахуванням наведеного, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правомірні, вчинені відповідно до законодавства України.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованийу містіТорецьку Донецька область.
Позивач є внутрішньо переміщеною особою (а.с.8).
Позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію за віком (а.с.11).
25 травня 2018 року відбулось засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Чечелівської районної у місті Дніпрі ради.
З 01.07.2018 року виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено автоматично за результатом обміну інформацією щодо переміщених осіб з Управлінням соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради.
22 жовтня 2018 рокупозивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з листом щодо виплати пенсії за минулий період (липень, серпень, вересень та жовтень 2018 року) та із запитом на отримання публічної інформації щодо причин невиплати пенсії залипень, серпень, вересень та жовтень 2018 року (а.с.9-10).
Не погодившись, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Конституцією України закріплено основи соціальної спрямованості держави.
Так, згідно зі ст.3, ст. 19, ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 N 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Згідно зі ст. 1 Закону №1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.
При цьому, реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби.
Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.
Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.
Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.
Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.ст.73-76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи усі докази, надані суду, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Спірним у даній справі є питання правомірності припинення виплати пенсії гр. ОСОБА_1.
В ході судового розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, отримує пенсію за віком, а також, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, про що також відсутній спір у даній справі.
25 травня 2018 року відбулось засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Чечелівської районної у місті Дніпрі ради.
З 01.07.2018 року виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено автоматично за результатом обміну інформацією щодо переміщених осіб з Управлінням соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради.
Суд вважає безпідставними посилання відповідача на результати обміну інформацією з органами соціального захисту населення, на дані інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи «АРКАН» щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон,на підставі яких припинено виплату пенсії ОСОБА_1
Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії.
Так, згідно із ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття органом Пенсійного фонду відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.
Проте, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав, визначених законом, для припинення виплати пенсії ОСОБА_1
Не надано і доказів прийняття відповідного обґрунтованого рішення.
Крім того, суд зазначає, що Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як обмін інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 р. № К/9901/202/17.
Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, щоправосуддя в Україніздійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейськихстандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.
З огляду на викладене, суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 липня 2018 року було здійснено відповідачем не у спосіб, передбачений Конституцією України та Законом № 1058-IV, та без законних на те підстав.
У звязку з чим, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з 01 липня 2018 року виплати призначеної пенсії ОСОБА_1 є протиправними.
Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. №335, в якості обґрунтування підстав припинення виплати пенсії, не враховуються судом, виходячи з наступного.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Окрім того, виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (преамбула до Закону № 1058-IV).
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами, в даному випадку, право позивача на отримання пенсії за віком.
Враховуючи викладене, а також той факт, що заборгованість по пенсії, яка утворилась внаслідок протиправного припинення її виплати з липня по листопад 2018 року, відповідачем станом на час розгляду справи не виплачена позивачу, суд вважає позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з 01 липня 2018 року виплати призначеної пенсії ОСОБА_1 та зобовязання виплатити заборгованість з пенсіонних виплат за липень, серпень, вересень, жовтень і листопад 2018 року обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню.
Згідно ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених стоків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, під доходами у цьому законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.
Тобто, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.11.2014р. (справа № 21-518а14).
Визначення суми пенсії, що невиплачена, суд вважає повноваженнями територіального органу Пенсійного фонду, у якого наявні всі необхідні дані для розрахунку. Таким органом яким у даній справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, адже суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача.
Позовна вимога про зобовязання відповідача перерахувати присуджені кошти на поточний рахунок позивача в банківській установі по суті дублює позовну вимогу про зобовязання виплатити заборгованість з пенсійних виплат.
Узвязку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.
Щодо вимоги позивача встановити відповідачу строк для звіту про виконання судового рішення, суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Зазначене є правом суду, а не обов'язком.
Водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
З аналогічних підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги про постановлення окремої ухвали.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80грн. підлягають стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 262, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії-задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з 01 липня 2018 року виплати призначеної пенсії ОСОБА_1.
Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити пенсіонеру ОСОБА_1 заборгованість з пенсіонних виплат за липень, серпень, вересень, жовтень і листопад 2018 року з нарахуванням компенсації частини доходіву зв'язку з порушенням строків їх виплати.
В решті позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п.1 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судові витрати в розмірі 704,80 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук