Справа № 802/3821/15-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

18 грудня 2018 року

справа №802/3821/15-а

адміністративне провадження №К/9901/27618/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства "Бершадський відгодівельний комплекс" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року (суддя - Поліщук І.М.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року (судді - Курко О.П.. Білоус О.В., Совгира Д.І.) у справі № 802/3821/15-а за поданням Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області до Приватне підприємство "Бершадський відгодівельний комплекс" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна,-

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року Бершадська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - податковий орган, заявник у справі) звернулася до суду з поданням про визнання обґрунтованим рішення №2622 від 22 жовтня 2015 року про застосування умовного адміністративного арешту майна Приватне підприємство "Бершадський відгодівельний комплекс" (далі - Підприємство, скаржник у справі).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року подання податкового органу задоволено, визнано обґрунтованим рішення заявника у справі від 22 жовтня 2015 року №2622 про застосування адміністративного арешту майна Підприємства.

Задовольняючи подання суди попередніх інстанцій виходили з того, що Підприємство відмовилося від проведення документальної перевірки, що є підставою для застосування арешту майна платника податків.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, Підприємство подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просив скасувати постанови судів й ухвалити нове рішення про визнання подання про адміністративний арешт активів необґрунтованим.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано, що непред'явлення, або не надіслання наказу про перевірку є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до перевірки. Оскільки наказ про проведення перевірки не був направлений у встановлений строк, отже недопущення до перевірки було правомірне.

У запереченні на касаційну скаргу податковий орган зазначає про те, що судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що скаржник безпідставно відмовився від допуску працівників податкового органу до здійснення планової виїзної перевірки , у зв'язку з чим заявником правомірно застосовано адміністративний арешт майна Підприємства.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій. Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 06 травня 2015 року, керуючись планом-графіком проведення документальних перевірок та на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, в.о. начальника податкового органу Когутом В.П. прийнято наказ № 96 про здійснення документальної планової виїзної перевірки з питань правильності обчислення і своєчасності сплати податків та інших платежів до бюджетів, внесків до державних цільових фондів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, наявності посвідчень про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, спеціальних дозволів (ліцензій, патентів) для їх здійснення, а також порядку проведення розрахунків із споживачами Підприємством за період з 05 серпня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

Згідно пункту 2 даного наказу, перевірку вирішено здійснити з 18 травня 2015 року в термін 20 робочих днів.

Не погоджуючись з діями податкового орган щодо прийняття наказу про проведення перевірки, Підприємство оскаржило їх до Вінницького окружного адміністративного суду. Однак, ухвалою суду від 17 серпня 2015 року у справі № 802/1367/15-а позовну заяву Підприємства залишено без розгляду.

19 жовтня 2015 року, керуючись ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року по справі №802/1367/15-а, планом-графіком проведення документальних перевірок та на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, в.о. начальника податкового органу Когутом В.П. прийнято наказ № 251 про внесення змін до наказу податкового органу від 06 травня 2015 року № 96 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ПП "Бершадський відгодівельний комплекс", шляхом викладення пункту 2 у новій редакції, а саме, вирішено здійснювати перевірку з 20 жовтня 2015 року в термін 20 робочих днів.

Судами попередніх інстанцій в ході розгляду справи було встановлено, що вказаний наказ прийнято в зв`язку з неможливістю початку проведення документальної планової виїзної перевірки 18 травня 2015 року, оскільки дії щодо такого проведення оскаржувались відповідачем в судовому порядку.

На виконання вимог наказу податкового органу від 06 травня 2015 року № 96 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ПП "Бершадський відгодівельний комплекс", із змінами внесеними наказом податкового органу від 19 жовтня 2015 року № 251, уповноважені направленнями від 19 жовтня 2015 року №№ 146, 147, 148 на проведення перевірки службові особи заявник у справі, 20 жовтня 2015 року здійснили вихід на підприємство та з метою проведення перевірки посадовим особам відповідача пред'явили службові посвідчення, направлення на проведення перевірки та копію наказу про проведення перевірки, тобто виконали передбачені статтею 81 Податкового кодексу України умови допуску до проведення документальних виїзних перевірок.

Разом з тим, уповноважені службові особи податкового органу до проведення перевірки відповідачем допущені не були, що засвідчується актом від 20 жовтня 2015 року № 210/22/37908640 "Про відмову у допуску посадових осіб Бершадської ОДПІ до проведення планової виїзної документальної перевірки ПП "Бершадський відгодівельний комплекс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 05 серпня 2012 року по 31 грудня 2014 року".

В зв'язку з відмовою у допуску до проведення перевірки, рішенням в.о. начальника податкового органу Когут В.П. від 22 жовтня 2015 року № 2622 застосовано умовний адміністративний арешт майна Підприємства.

З метою підтвердження обґрунтованості накладення арешту, податковий орган звернувся із зазначеним поданням до Вінницького окружного адміністративного суду.

Згідно з частинами першої, другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Стаття 94 Податкового кодексу України встановлює адміністративний арешт майна, за положеннями пункту 94.1 цієї статті, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Обставини застосування арешту майна наведені пунктом 94.2, серед яких, підпунктом 94.2.3 передбачено застосування адміністративного арешту у випадку, коли платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені статтею 81 Податкового кодексу України.

Пунктом 81.1. цієї статті встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Судами попередніх інстанцій установлений факт непред'явлення та ненадіслання у встановлений Податковим кодексом України строк наказу податкового органу №251 від 19 жовтня 2015 року, яким визначено проведення перевірки з 20 жовтня 2015 року в термін 20 робочих днів.

Суд вважає помилковою позицію судів попередніх інстанцій стосовно того, що непред'явлення або ненадіслання у встановлений строк наказу про проведення перевірки надає право приступити до проведення перевірки. Пункт 81.1 статті 81 Податкового кодексу України встановлює вичерпний перелік документів, що мають бути пред'явлені посадовими особами податкового органу в повному обсязі платнику податків, що є обов'язковою умовою, яка надає право приступити до проведення перевірки.

Відтак, непред'явлення та ненадіслання у встановлений Податковим кодексом України строк наказу податкового органу №251 від 19 жовтня 2015 року є законною підставою для не допуску посадових осіб контролюючого органу платником податків до перевірки, що унеможливлює застосування податковим органом адміністративного арешту майна на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції помилково не взяв до уваги доводи скаржника про те, що підприємство не було повідомлено про перевірку за 10 днів до її проведення відповідно до положень статті 77.4 Податкового кодексу України, оскільки зазначена норма чітко регламентує, що право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Крім того, в межах спірних правовідносин підлягають дослідженню норми, за якими передбачено правове регулювання застосування видів адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до приписів статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, зокрема, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

В даному випадку суди попередніх інстанцій прийшли до передчасно висновку про дотримання податковим органом всіх вимог діючого законодавства при проведенні перевірки Підприємства, відповідно скаржником у справі правомірно не допущено податковий орган до проведення перевірки, що виключає можливість прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платників податків.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга Товариства підлягає задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасуванню із ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні подання.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Бершадський відгодівельний комплекс" задовольнити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року у справі №802/3821/15-а скасувати, відмовити у задоволенні подання Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області до Приватне підприємство "Бершадський відгодівельний комплекс" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна.

Пoстанoва набиpає закoннoї сили з дати її пpийняття, є oстатoчнoю і oскаpженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер