Справа № 280/4748/18
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 грудня 2018 року Справа № 280/4748/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за липень 2018 року та за вересень, жовтень 25018 року включно та зобов'язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії та виплатити її за липень 2018 року та за вересень, жовтень 2018 року включно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що має статус внутрішньо переміщеної особи та на даний час перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Вказує, що відповідачем починаючи з 01.07.2018 було зупинено здійснення пенсійних виплат позивачу. Вказує, що при зверненні до Пенсійного фонду позивачу було надано відповідь, в якій відповідач зазначив, що отримав інформацію про його тривалу відсутність за місцем фактичного проживання (без зазначення будь-яких відомостей про джерело такої інформації та дату її отримання). З 01.08.2018 року пенсійні виплати позивачу поновлено на підставі виписки з протоколу №104 від 16.07.2018 року, зазначає позивач. У вересні 2018 року відповідачем знову була отримана інформація про його тривалу відсутність за місцем фактичного проживання (не проходження верифікації) у зв'язку з чим з 01.09.2018 було знову припинено здійснення пенсійних виплат позивачу. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді від 14.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судовому засіданні 10.12.2018.

26.11.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов (вх..№38341), якому послався на те, що позивачу в липня, вересні та жовтні 2018 року виплата пенсії була призупинена за результатами проведення верифікації, оскільки за інформацією АРКАН він виїхав на непідконтрольну Україні територію. Разом з тим, відповідач зазначає, що відповідно до приписів Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем фактичного проживання/перебування, визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки на даний час відсутній Порядок виплати заборгованості по соціальним виплатам внутрішньо переміщеним особам, відповідач не може здійснити виплату позивачу за липень, вересень та жовтень 2018 року. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

За приписами ч.1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно із пунктом 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з'ясував наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за вислугою років, по інвалідності, що підтверджується наданим до матеріалів справи пенсійним посвідченням №.

ОСОБА_1 присвоєна 3 група інвалідності, що підтверджується наданим до матеріалів справи посвідченням серії НОМЕР_2 від 22.08.2016, в подальшому, на підставі довідки до акту огляду МСЕК, серії АВ №0840167 від 09.01.2018 року, була присвоєна 2 група інвалідності строком до 01.02.2020 року.

Відповідно до довідки №786 від 14.12.2017 позивач взят на облік як внутрішньо переміщена особа та має статус внутрішньо переміщеної особи, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а з 01.07.2018 та 01.09.2018 виплата пенсії позивачу призупинена.

З метою з'ясування причин та підстав зупинення пенсійних виплат, а також вимогою про їх поновлення, позивач неодноразово звертався на Урядову гарячу лінію щодо пенсійного забезпечення та на свої звернення отримав від відповідача відповіді, в яких позивача повідомлено про те, що пенсія буде нарахована та виплачена на умовах встановлених Порядком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України.

Позивач не погодившись з зазначеними діями відповідача, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 3 статті 4 цього Закону передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 цього ж Закону встановлено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, серед іншого, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням та порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

За змістом частини 1 статті 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Відповідно до статті 47 згаданого Закону пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1 та 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачені підстави для припинення виплати пенсії, а саме: виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом (частина 1).

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (частина 2).

З аналізу наведених норм слідує, що пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначаються, припиняються і поновлюються відповідним територіальним органом Пенсійного фонду України і саме цей орган Пенсійного фонду відповідає за призначення, припинення та поновлення їх виплати.

Припинення виплати пенсії повинно оформлюватися відповідним рішенням територіального органу Пенсійного фонду, проте у даному випадку таке рішення не приймалось, що свідчить про недотримання відповідачем встановленого частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядку вирішення цього питання. Також рішення територіального органу Пенсійного фонду повинно містити підставу для припинення виплати пенсії, а оскільки вказане рішення відповідачем не прийнято, то встановити обставину, яка стала підставою для припинення виплати пенсії позивачу неможливо.

Із відзиву на позовну заяву вбачається, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу є те, що позивачу було скасовано довідку про взяття на облік її як особу внутрішньо переміщену з тимчасово окупованої території України. Крім того, посилається на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 № 365.

Водночас, як свідчить аналіз положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", припинення виплати пенсії можливе лише з підстав, визначених у частині 1 статті 49 цього Закону.

Наведений у вказаній нормі перелік підстав для припинення виплати пенсії є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, про що неодноразово вказував Верховний Суд у своїх судових рішеннях, зокрема у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 235/4162/17, від 14 березня 2018 року у справі № 243/6815/17 та від 24 квітня 2018 року у справі № 225/3766/17.

Стосовно посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 № 365 суд зазначає наступне.

Перелік підстав для припинення виплати пенсії, що визначений частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

У преамбулі до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, у тому числі і постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 № 365, є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Отже, суд дійшов висновку, що зміна місця проживання або скасування довідки внутрішньо переміщеної особи тощо, не є передбаченими законом підставами для припинення виплати пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (витяг з п. 25 цього рішення).

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (витяг з п. 25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу за липня 2018 року, вересень, жовтень 2018 року включно та зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії та виплатити пенсію позивачу за липня 2018 року, вересень, жовтень 2018 року включно.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

У зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також відсутністю доказів понесення інших витрат, пов'язаних із розглядом справи, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні ді, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за липень 2018 року, вересень 2018, жовтень 2018 року включно.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити та здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 за липень 2018 року, вересень 2018, жовтень 2018 року включно.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 14.12.2018.

Суддя А.В. Сіпака