Справа № 1140/2520/18
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Кропивницький Справа № 1140/2520/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сагуна А.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточненою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати, у відповідності з вимогами підпункту 2 пункту 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2018 року № 167 Про результати службового розслідування по факту порушення капітаном ОСОБА_1 статей 254, 255 Статуту внутрішньої служби ЗС України;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 у відповідності з вимогами п. 1 розділу II, п.5 розділу II Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 р. № 36 організувати та провести у встановленому порядку розслідування по факту виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань: Хронічний бронхіт, Хронічний ларингофарингіт, Хронічний конгестивний простатит, виникнення травми Правосторонній сколіоз на рівні Th5-Тh11 із утворенням по нижнім площадкам тіл позвонків Тh7 L4 гриж Шморля під час виконання обов`язків військової служби;

- зобов`язати керівництво військової частини направити ОСОБА_1 у встановленому порядку на перепідготовку (за рахунок Міністерства оборони України) за посадою Заступник начальника штабу (у відповідності з вимогами статті 13 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей, п.2 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 12.09.2013 року, п.3.1. розділу 3 Плану бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 в 2018 навчальному році).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.07.2018 року перебував у «відгулі» за домашньою адресою та відчув різкий біль, що нагадував прояви загострення хронічного простатиту. У зв`язку з вказаним відразу звернувся за медичною допомогою до медичного закладу за місцем проживання, був обстежений лікарем-урологом та оформлений на лікування на денний стаціонар урологічного відділення КЗ «Центральна міська лікарня м. Кіровограда». Відразу зателефонував своєму безпосередньому начальникові - начальнику штабу-першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_3 та доповів про випадок захворювання та про медичний заклад де розпочав проходити лікування. Також, відразу по телефону доповів вказану інформацію начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 майору медичної служби ОСОБА_4 .

05.07.2018 був викликаний командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 на місце служби з метою проведення службового розслідування по факту самовільного лікування у комунальному медичному закладі.

У зв`язку з лікуванням за місцем проживання, начальником військової частини НОМЕР_1 було ініційовано проведення службового розслідування, а також надано доручення начальнику медичної служби військової частини оформити направлення на подальше лікування позивача до Військово-медичного клінічного центру південного регіону (м. Одеса).

Позивач написав пояснення для матеріалів службового розслідування, та приступив до виконання службових обов`язків.

5, 6 та 7.07.2018 перебував на службі, у зв`язку з відсутністю квитків до м. Одеси, а 9.07.2018 найближчим наявним громадським транспортом убув до м. Одеси для подальшого проходження лікування у відомчому медичному закладі. Тому на думку позивача, ним не допускалось порушення ст. 254, 255 Статуту внутрішньої служби ЗС України, а оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Також позивач зазначив, що він неодноразово звертався до командира військової частини з проханням призначення розслідування по факту виникнення у нього гострих професійних захворювань, але до теперішнього часу розслідування не призначено.

Позивач також зазначив, що звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням направити його на курси підвищення кваліфікації осіб офіцерського складу у зв`язку з призначенням на вищі посади або при зміні військово-облікової спеціальності, але відповідної підготовки не проведено до теперішнього часу.

Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки оскаржуваний наказ є законним та обґрунтованим і винесений у зв`язку з порушенням позивачем ст. 254-255 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.

Також, зазначив, що надані позивачем рапорти командиру військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2018, 19.09.2018 та 20.09.2018 не можуть бути доказом у справі, оскільки не містять жодної резолюції, жодної відмітки про реєстрацію. До відповідача вони не надходили, а тому такі дії свідчать про зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Додатково зазначив, що позивач міг скористатись своїм правом щодо вибору лікаря та закладу охорони здоров`я після дотримання процедури передбаченої ст. 254-255, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, а саме після здійснення прийому у лікаря військової частини та направлення на лікування до іншого закладу охорони здоров`я.

Також, зазначив, що за наслідками службового розслідування до позивача застосовано мінімальне стягнення зауваження, яке не тягне за собою матеріальних наслідків.

Стосовно вимоги позивача про організування та проведення у встановленому порядку розслідування по факту виникнення у позивача професійних захворювань, то вказана вимога є безпідставною, оскільки таке розслідування проводиться тільки за наслідком надходження на адресу відповідача форми ПЗВ-2 від лікувального закладу. Така форма на адресу відповідача не надходила, а тому і відсутні підстави для проведення відповідного розслідування.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання керівника військової частини направити позивача у встановленому порядку на перепідготовку, то у відповідача відсутні правові підстави для направлення військовослужбовців на курси підвищення кваліфікації військовослужбовців за військово-обліковими спеціальностями, оскільки це не є повноваженнями відповідача.

Також, зазначив, що позивач зловживає своїми правами оскільки звільнився з ЗСУ проте просить направити його на навчання, що фактично не може бути реалізовано, оскільки лише військовослужбовці можуть проходити підвищення кваліфікації (а.с. 123-129).

Позивачем подано відповідь на «Відзив на адміністративний позов», згідно якої жодне із заперечень відповідача не являється обґрунтованим, оскільки позивач звернувся у лікувальний заклад під час перебування у «відгулі» у зв`язку із хронічним загостренням.

Крім того зазначає на невідповідність дати вчинення «нібито» дисциплінарного проступку (04.08.2018 05.08.2018) та дати проведення службового розслідування -18.10.2018.

Також, зазначив, що зарахований до оперативного резерву першої черги за спеціальністю заступник начальника штабу, відповідно може бути мобілізований, за вказаною спеціальністю яка потребує відповідних навичок та умінь (а.с. 190-205).

Представником відповідача подано заперечення, відповідно до якого на військовослужбовців покладаються певні обмеження, в тому числі у вихідні, святкові та неробочі дні встановлені Статутом внутрішньої служби Збройних сил України. Позивач їх порушив, заходившись на стаціонарному лікуванні із 04.08.2018 по 05.08.2018, в 1-й міській лікарні м. Кропивницького.

Також, зазначив, що службове розслідування проведено у строк передбачений Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Крім того, всі звернення позивача, отримані лише 30.10.2018 та зареєстровані 31.10.2018, а тому доводи позивача, що він вчасно подавав свої заяви, скарги, претензій є необґрунтованими (а.с. 213-220).

Ухвалою судді від 03 жовтня 2018 року поновлено строк звернення до суду.

Позивачем надано клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження (а.с. 211).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 186).

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно протоколу судового засідання розгляд справи продовжено у письмовому провадженні (а.с. 212).

Розглянувши подані сторонами докази та письмові пояснення, суд дійшов наступних висновків.

04.07.2018 начальником військової частини НОМЕР_1 винесено наказ № 286 «Про призначення службового розслідування по факту порушення капітаном ОСОБА_1 статей 254, 255 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (а.с. 145).

Згідно рапорту начальна медичної служби від 05.07.2018 за наявною інформацією капітан ОСОБА_1 знаходиться на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні в Кіровоградській лікарні з 04.07.2018, при встановленні взаємодії та уточнення інформації ним було повідомлено, що довідка про хворобу буде надана на адресу частини протягом дня 05.07.2018 (а.с. 147).

05.07.2018 в приміщенні штабу позивач надав пояснення о 15:05 год. згідно якого 04.07.2018 він знаходився у «відгулі» за наряд 1.07.2018. Приблизно о 10:00 год. відчув гострий біль (ознака загострення хронічного простатиту та відразу поїхав до КЗ «Центральна міська лікарня» де знаходиться на диспансерному обліку (за місцем проживання) (а.с.148)

Також, згідно пояснення, позивач відразу повідомив безпосереднього начальника та начальника медичної служби про наявне захворювання по телефону.

Додатково повідомив, що до медичного пункту частини прибути не зміг, оскільки військова частина розташована далеко від міста, а в нього погіршився стан здоров`я (а.с. 148).

Згідно довідки лікаря, від 04.07.2018 ОСОБА_1 знаходиться на лікуванні денного стаціонару урологічного відділення, стаціонар № 1 КЗ ЦМЛ м. Кіровограда з 04.07.2018 (а.с. 149).

03.08.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 322 продовжено термін проведення службового розслідування до 31.08.2018 (а.с. 146).

Згідно акту проведення службового розслідування по факту порушення капітаном ОСОБА_1 статей 254, 255 Статуту внутрішньої служби ЗС України, затвердженого 20.08.2018, встановлено, що 04.07.2018 року капітан ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні в Кіровоградській лікарні. Відповідної довідки про хворобу та безпосередньо доповіді командуванню частини надано не було (а.с. 150-151).

21.08.2018 наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 № 167 «Про результати службового розслідування по факту порушення капітаном ОСОБА_1 статей 254, 255 Статуту внутрішньої служби ЗС України» за порушення статті 254 (військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини), статті 255 (військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби) Статуту внутрішньої служби ЗС України капітану ОСОБА_1 оголошено зауваження (а.с. 152).

Відповідно до ст. 254 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Згідно ст. 255 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Відповідно до ст. 260 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 12 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Відповідно до ст. 221 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, військовослужбовці, які проходять службу за контрактом, мають право перебувати поза розташуванням військової частини у вільний від служби час за умови одночасної відсутності не більше ніж 30 відсотків загальної кількості військовослужбовців певної категорії.

Згідно ст. 261 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України про всіх військовослужбовців, яких направлено на стаціонарне лікування поза частиною, начальник (командир) лікувального закладу (частини) зобов`язаний у той же день повідомити командирові частини, з якої ці військовослужбовці прибули.

Відповідно до положень ст. 327 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України у плані підйому частини за бойовою тривогою передбачається порядок оповіщення та збору військовослужбовців, які проживають поза розташуванням військової частини.

З огляду на викладене, на військовослужбовців, які проходять службу за контрактом, накладаються певні обмеження, в тому числі, встановлені Статутом внутрішньої служби збройних Сил України, зокрема обов`язок військовослужбовця з`явитись у будь-який час доби до військової частини за бойовою тривогою.

Для реалізації бойової готовності особового складу, в тому числі підйому частини за бойовою тривогою, існує постійний зв`язок військовослужбовця із відповідною військовою частиною, в особі уповноважених осіб.

У випадку захворювання військовослужбовця ст. 260 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України передбачено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини.

Такий контроль здійснений, в тому числі, для постійного контролю придатних до служби військовослужбовців.

У разі, якщо військовослужбовці не будуть виконувати вимоги ст. 254, 255, 260 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, то на певний час уповноважені особи військової частини втрачають інформацію про придатність особового складу до виконання поставлених вимог, оскільки фактично не відомо якою хворобою захворів військовослужбовець та ступінь його придатності до служби.

Позивач у своїх поясненнях зазначив, що 04.07.2018 приблизно о 10:00 год. відчув гострий біль (ознака загострення хронічного простатиту та відразу поїхав до КЗ «Центральна міська лікарня» де знаходиться на диспансерному обліку (за місцем проживання), проте позивачем не надано докази на підтвердження обставин, які надають можливість не виконувати вимоги ст. 254, 255, 260 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України.

Крім того, позивач 5, 6 та 7.07.2018 перебував на службі, а лише 9.07.2018 убув до м. Одеси для подальшого проходження лікування у відомчому медичному закладі.

З огляду на викладене, у позивача не було поважних підстав для порушення вимог ст. 254, 255, Статуту внутрішньої служби збройних Сил України.

Відповідно до ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 551-XIV:

на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) попередження про неповну службову відповідність;

д) пониження в посаді;

Таким чином, у зв`язку порушенням вимог ст. 254, 255 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, до позивача застосовне мінімальне дисциплінарне стягнення зауваження, яке повинно сприяти недопущенню подібного випадку, а тому наказ від 21.08.2018 № 167 є законним та обґрунтованим. Тому у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу необхідно відмовити.

Стосовно позиції позивача про можливість вільного вибору лікаря та лікувального закладу, то судом раніше вже зазначалось про певні обмеження військовослужбовців, а тому позивач міг скористатись своїм правом щодо вибору лікаря та закладу охорони здоров`я після дотримання процедури передбаченої ст. 254-255, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, а саме після здійснення прийому у лікаря військової частини та направлення на лікування до іншого закладу охорони здоров`я.

Стосовно позиції позивача про невідповідність дати вчинення «нібито» дисциплінарного проступку (04.08.2018 05.08.2018) та дати проведення службового розслідування -18.10.2018, то суд зазначає наступне.

Дійсно у рапорті начальника медичної служби допущено друкарську помилку у зазначені місяця вказаної події, замість 04.07.2018, 05.07.2018 помилково вказано 04.08.2018, 05.08.2018 проте вказана помилка підтверджується іншими доказами та не виключає відповідальність позивача (а.с. 138).

Натомість невідповідності дати проведення службового розслідування судом не встановлено.

Стосовно позиції позивача про зменшення йому грошових виплат у зв`язку із застосованим стягнення, то вона не знайшла свого підтвердження, та спростовується наказом від 03.09.2018 № 362 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби в серпні 2018 року» (ас.с. 154-155), а також розрахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 за серпень 2018 року (а.с. 140).

Стосовно доводів позивача про невчасне проведення розслідування та винесення оскаржуваного рішення, то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування розпочато 04.07.2018 року, на підставі наказу №286 від 04.07.2018 року, 03.08.2018 року наказом від 03.08.2018 року №322 продовжено строк службового розслідування до 31.08.2018 року, тому доводи позивача не знайшли свого підтвердження.

З приводу позовної вимоги позивача, в якій просить зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 у відповідності з вимогами п. 1 розділу II, п.5 розділу II Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 р. № 36 організувати та провести у встановленому порядку розслідування по факту виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань: Хронічний бронхіт, Хронічний ларингофарингіт, Хронічний конгестивний простатит, виникнення травми Правосторонній сколіоз на рівні Th5-Тh11 із утворенням по нижнім площадкам тіл позвонків Тh7 L4 гриж Шморля під час виконання обов`язків військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Згідно п. 1 розділу V Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 06 лютого 2001 року N 36 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 11 грудня 2017 року N 656), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 р. за N 169/5360 (далі - Інструкція N 169/5360) усі вперше виявлені хронічні професійні захворювання та отруєння (далі - профзахворювання) військовослужбовців підлягають розслідуванню. Діагноз професійного захворювання встановлюється згідно з Переліком професійних захворювань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2000 року N 1662.

Відповідно до п. 3 розділу V Інструкції № 169/5360 причинний зв`язок профзахворювання з проходженням служби військовослужбовцями Збройних Сил України визначається штатними військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) у порядку, визначеному Положенням про військово-лікарську експертизу, на підставі клінічних даних і санітарно-гігієнічної характеристики умов служби, що складаються лікарем з гігієни праці регіонального санітарно-епідеміологічного підрозділу служби превентивної медицини Міністерства оборони України за участю командування військової частини, та затверджуються головним санітарним лікарем регіону.

Згідно п. 5 розділу V Інструкції № 169/5360 на кожного хворого на профзахворювання начальником лікувального відділення військового лікувального закладу складається повідомлення про профзахворювання (отруєння) за формою ПЗВ-2 (далі - повідомлення за формою ПЗВ-2) (додаток 13). Протягом трьох діб після встановлення остаточного діагнозу профзахворювання повідомлення за формою ПЗВ-2 надсилається до військової частини, до регіонального санітарно-епідеміологічного підрозділу служби превентивної медицини Міністерства оборони України та до військового лікувального закладу, який обслуговує цю частину.

Відповідно до п. 6 розділу V Інструкції № 169/5360 командир військової частини, отримавши повідомлення за формою ПЗВ-2, призначає розслідування причин кожного випадку профзахворювання, яке проводиться протягом десяти діб.

Судом встановлено, що до командира військової частини не надходило повідомлення за формою ПЗВ-2, а тому у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 у відповідності з вимогами п. 1 розділу II, п.5 розділу II Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 р. № 36 організувати та провести у встановленому порядку розслідування по факту виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань: Хронічний бронхіт, Хронічний ларингофарингіт, Хронічний конгестивний простатит, виникнення травми Правосторонній сколіоз на рівні Th5-Тh11 із утворенням по нижнім площадкам тіл позвонків Тh7 L4 гриж Шморля під час виконання обов`язків військової служби необхідно відмовити.

Стосовно доводів представника відповідача, з приводу того, що надані позивачем рапорти командиру військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2018, 19.09.2018 та 20.09.2018 не можуть бути доказом у справі, оскільки не містять жодної резолюції, жодної відмітки про реєстрацію. До відповідача вони не надходили, а тому такі дії свідчать про зловживання позивачем своїх процесуальних прав, то суд дійшов наступних висновків.

Зазначені рапорти зареєстровані військовою частиною, проте не вказаними числами рапортів, а 31.10.2018, тому доводи представника відповідача не знайшли свого підтвердження (а.с. 175, 177, 178).

Стосовно позовної вимоги, в якій позивач просить зобов`язати керівництво військової частини направити ОСОБА_1 у встановленому порядку на перепідготовку (за рахунок Міністерства оборони України) за посадою Заступник начальника штабу (у відповідності з вимогами статті 13 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей, п.2 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 12.09.2013 року, п.3.1. розділу 3 Плану бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 в 2018 навчальному році), суд дійшов наступних висновків.

Направлення військовослужбовців на курси підвищення кваліфікації здійснюється відповідно до наказу Міністерства оборони України №202 від 04.04.2017 року «Про організацію та проведення підвищення кваліфікації військовослужбовців, працівників Збройних Сил України та державних службовців Міністерства оборони України та Збройних Сил України» (далі - Наказ №202).

Відповідно до п. 2 Наказу №202, відбір кандидатів для направлення на навчання на курсах підвищення кваліфікації здійснювати з числа військовослужбовців, зарахованих до резерву кандидатів для просування по службі, включених до планів переміщення на відповідні посади, спланованих для призначення за новою спеціальністю або допуску до експлуатації нових зразків озброєння та військової техніки, працівників Збройних Сил України, державних службовців Міністерства оборони України та Збройних Сил України, що потребують підвищення професійного рівня.

Направлення кандидатів на навчання на курси перепідготовки та підвищення кваліфікації здійснювати за рішенням атестаційних комісій військових частин, оперативних командувань, видів Збройних Сил України.

Відповідно до п. 5 Наказу №202 розрахунок потреб у підвищенні кваліфікації військовослужбовців за військово-обліковими спеціальностями та складання заявок на підвищення кваліфікації фахівців на курсах при вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів здійснюють керівники органів військового управління за підпорядкуванням військової частини (підрозділи, установи). Складання заявок на підвищення кваліфікації фахівцівна курсах при вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів проводиться на наступний рік та наступні два бюджетних періоди.

Таким чином, з огляду на п. 5 Наказу №202 у Відповідача відсутні правові підстави для направлення військовослужбовців на курси підвищення кваліфікації військовослужбовців за військово-обліковими спеціальностями, оскільки це не є його повноваженням.

Крім того, відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №219 від 01.10.2018, майор ОСОБА_1 звільнений наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 14 вересня 2018 року №412 у запас за пунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що 1 жовтня 2018 року справи та посаду здав та вибув у щорічну основну відпустку за 2018 рік на 30 діб з 2 жовтня по 31 жовтня 2018 року.

З 31 жовтня 2018 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Кропивницького міського військового комісаріату м. Кропивницький (а.с. 142).

Як встановлено судом раніше, право на підвищення кваліфікації, розповсюджується лише на військовослужбовців, працівників Збройних Сил України та державних службовців Міністерства оборони України.

ОСОБА_1 звільнений із Збройних Сил України, а тому не може бути направлений на підвищення кваліфікації, у зв`язку з чим, а також враховуючи відсутність повноважень у відповідача, на направлення позивача на підвищення кваліфікації, у задоволені позовної вимоги необхідно відмовити.

Судових витрат, які б підлягали стягненню з позивача на користь відповідача, відповідно до ст. 139 КАС України, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 246, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. Сагун