Справа № 1540/4894/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2018 р. Справа № 1540/4894/18

Категорія: 8.3
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.
Час і місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив :

- визнати протиправними і скасувати накази №32РС від 12 березня 2015 року і №230 від 31 липня 2015 року;

- зобов`язати відповідачів провести перерахунок належного до сплати позивачу грошового забезпечення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року адміністративний позов - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем в позові вказано, що Полтавський обласний військовий комісаріат не нараховував та не виплачував позивачу належні суми грошового забезпечення внаслідок видання оскаржуваних наказів посадових осіб військової частини. Що стосується сумніву щодо достовірності того чи іншого документу, то під час розгляду справи суд може зобов`язати надати той чи інший документ. Також апелянтом зазначено що в силу положень ст. 55 Конституції України право громадянина на безперешкодне звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не обмежується будь-яким строком.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не виконані вимоги ухвали суду про залишення без руху поданої позовної заяви.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За правилами ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Аналіз наведених норм показав, що метою залишення позову без руху є усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

При цьому, особа, яка подала позов не у відповідності вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, має бути обізнана про недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і строк, встановлений для усунення недоліків.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що обставини, які свідчать про недодержання вимог, передбачених процесуальним законодавством для звернення до суду, мають бути такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Недоліки, що є неістотними і які можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду або під час розгляду справи не можуть бути перешкодою для відкриття провадження у справі.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, вказав на те, що позивач не усунув недоліків зазначених в ухвалі про залишення позову без руху, а саме: не надав до суду належним чином засвідчених копій письмових доказів, не вказав, яким саме рішенням, дією або бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_1 були порушені права позивача; не викладено обставин якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не зазначено доказів що підтверджують вказані обставини, не надано заяви про поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду у справі №1540/4894/18 та належних доказів поважності причин пропуску позивачем цього строку.

Колегія суддів зазначає, що ненадання до суду належним чином засвідчених копій письмових доказів, не зазначення, яким саме рішенням, дією або бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_1 були порушені права позивача; не зазначення доказів що підтверджують обставини хоча формально свідчить про невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, але не може бути перешкодою для гарантованого Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод права на ефективний судовий захист.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Так, відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.173 КАС України завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Частиною 2 ст.180 КАС України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; роз`яснює учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Таким чином, суд першої інстанції має достатньо процесуальних засобів, передбачених КАС України, для повного та всебічного з`ясування обставин справи, уточнення позовних вимог, витребування доказів, та засвідчення їх судом з метою винесення законного і об`єктивного рішення по справі, що помилково не взято до уваги судом першої інстанції

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що зазначені недоліки позовної заяви мають формальний характер і не перешкоджають суду вчинити дії, необхідні для відкриття провадження у справі, та розглянути спір по суті заявленого позову.

Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно постановлено ухвалу про залишення позову без руху, а в подальшому оскаржуваної ухвали про повернення позову з підстав не усунення недоліків, зокрема, ненадання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та відсутності належних доказів поважності причин пропуску позивачем цього строку.

Доводи апелянта, що в силу положень ст. 55 Конституції України право громадянина на безперешкодне звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не обмежується будь-яким строком, колегія суддів вважає помилковими.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Строки для звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Визначення терміну «публічна служба» закріплено у п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, згідно якого, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Так, постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі №21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов`язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством. За загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 по справі №21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР - 42946756).

Враховуючи те, що спеціальним законом, а саме Кодексом адміністративного судочинства України, визначено строк, протягом якого особа може звернутись до суду у справах щодо проходження публічної служби та момент, з якого починає обчислюватись даний строк, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом.

Позивачем до суду першої інстанції не було надано заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин пропуску такого строку, а отже суд першої інстанції не мав можливості встановити дату з якої позивач дізнався про порушення своїх прав.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, у випадках, передбачених ч.2 ст.123 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про повернення позову позивачу, оскільки позивачем не виконано вимог ухвали про залишення позову без руху ( не надано заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин пропуску такого строку) .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права при вирішенні справи, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин - з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 14 грудня 2018 року .
Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова