Справа № 0940/1790/18
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. справа № 0940/1790/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хоми О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Соболь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови та зобов"язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії за віком та зобов'язання призначити пенсію за віком з 17.02.2018 за заявою від 14.05.2018, з урахуванням в 1,5 - кратному обчисленні періоду роботи в районі Крайньої Півночі з 16.11.1987 до 01.01.1991 та в звичайному обчисленні періодів страхового стажу з 03.08.1994 по 14.06.2000 і з 01.11.2017 по 31.12.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, звернувшись до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком, отримав протиправну відмову, з посиланням на те, що ним не підтверджено укладення письмового строкового трудового договору про роботу у районах Крайньої Півночі, Творче братство «Берегиня» не зареєстроване в базі АРМ ОССВ як платник страхових внесків, у нього відсутній необхідний страховий стаж на дату досягнення віку, передбачений частинами 1-3 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки трудовий договір не є єдиним документом, який може підтверджувати роботу в районах Крайньої Півночі, такими документами можуть бути і трудова книжка, або довідки про роботу в такій місцевості. Зазначила, що відповідачем не враховано, що позивач не є таким, що виїжджав для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі з інших районів. Позивач працював безпосередньо на підприємстві - УТТ «Суторминскнефть», яке територіально розташовувалось в районах Крайньої Півночі, про що зазначено в архівній довідці, а тому має право на пільгове обчислення трудового стажу. Уточнюючою довідкою від 10.04.2018 підтверджено постійну зайнятість позивача на пільговій роботі, а не по 15 днів у місяць, як протиправно стверджує відповідач. Вважає, що твердження відповідача про відсутність реєстрації ТБ «Берегиня» в базі АРМ ОССВ не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні позивачу стажу роботи у цьому братстві, оскільки в трудовій книжці позивача наявний запис про його прийняття на роботу в ТБ «Берегиня» з 3 серпня 1994 року майстом цеху збирання меблів та про звільнення з вказаної роботи з 14 листопада 2000 року. Дані записи здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Також зазначила, що позивачем згідно договору від 04.07.2018 було сплачено страхові внески за попередній період, а саме з 01.11.2017 по 31.12.2017, а тому у відповідності до ст.12, ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» даний період підлягає зарахуванню до страхового стажу при призначенні пенсії з 17.02.2018. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні стосовно задоволення позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Пояснила, що позивачем не було представлено строкового трудового договору про роботу в районах Крайньої Півночі, позивач згідно уточнюючих довідок працював вахтово-експедиційним методом, а відтак на нього не поширюється пільгове обчислення страхового стажу. Стосовно не зарахування до страхового стажу часу роботи в Творчому братстві «Берегиня» зазначила, що відповідно до вжитих пенсійним органом заходів з'ясовано про відсутність державної реєстрації такого в період з 03.08.1994 по 14.06.2000, суб'єкт із такою назвою не значиться та на обліку в управлінні статистики не перебував, документи до архіву на зберігання не надходили. Позивачем будь-яких інших підтверджуючих документів за період роботи в Творчому братстві «Берегиня» не надано. Щодо зарахування страхового стажу по договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування від 04.07.2018 зазначила, що оскільки позивачем укладено договір саме 04.07.2018 року, то пенсією йому може бути призначено після 04.07.2018, з дати повторного звернення за пенсією - з дня набуття 25 річного страхового стажу, і відповідно виникнення права на пенсію за віком. Позивач досягнув віку 60 років - 16.02.2018, станом на цю дату у позивача відсутній страховий стаж 25 років, а тому і відсутнє право на призначення пенсії з 17.02.2018.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням 60-річного віку, 14.05.2018 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.23).

04.07.2018 позивачем з Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області укладено договір про одноразову сплату єдиного внеску у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. На виконання договору від 04.07.2018 позивачем сплачено одноразовий єдиний внесок, зокрема 3 276,24 грн. згідно квитанції від 04.07.2018 №54 (а.с.36-38).

12.07.2018 відповідач рішенням №3 від 12.07.2018 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком згідно поданої ним заяви від 14.05.2018 із-за відсутності страхового стажу 25 років (а.с.86).

Листом №9118/03-к від 12.07.2018 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії (а.с.24). Позивачу роз'яснено, що за поданими документами його страховий стаж складає 24 роки 10 місяців 28 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи у Творчому братстві «Берегиня» за період з 03.08.1994 по 14.06.2000 оскільки дана організація не зареєстрована в базі АРМ ОССВ. Інших документів про підтвердження стажу роботи не надано. У разі укладання договору про участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і набуття необхідного стажу для призначення пенсії, позивач має право звернутись до управління з відповідною заявою про призначення пенсії.

25.07.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про перегляд прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії за віком та просив прийняти рішення про призначення пенсії з 17.02.2018, оскільки не погоджується з розрахунком страхового стажу (а.с.39-40).

02.08.2018 відповідачем надано відповідь. Позивачу роз'яснено, що його страховий стаж складає 24 роки 10 місяців 28 днів. Робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайної Півночі, з 01.03.1960р. до 01.01.1991 р. зараховується до стажу в полуторному розмірі при умові, що працівник мав право на пільги, встановлені ст.5 Указу Президії Верховної ради СРСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Пільги щодо обчислення стажу надавались працівникам, що переводились, направлялись чи запрошувалися на роботу в райони Крайньої Півночі і місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, із інших місцевостей країни при умові, що ці працівники уклали трудові договори про роботу в цих районах на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - на два роки. Пільги щодо обчислення стажу надавались також особам, що прибули на Крайню Північ і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, за власною ініціативою, але які уклали строкові трудові договори про роботу в цих районах. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пільгове обчислення страхового стажу здійснюється на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, у яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими нормативно - правовими актами. Позивачем будь-яких підтверджуючих документів про укладення строкових договорів та про те, що на нього поширююється пільги не надано.

Стосовно зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.08.1994р. по 14.06.2000р. у Творчому братстві «Берегиня» зазначено, що оскільки дане підприємство не зареєстроване в базі АРМ ОССВ, як платник страхових внесків до пенсійного фонду, а також згідно відповідей Головного управління Статистики в Івано-Франківській області та управління Статистики в місті Калуші, суб'єкт із назвою Творче братство «Берегиня» в ЄДРПОУ не зареєстрований та раніше на обліку не перебував. Відповідно до пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.01.2018року для визначення права на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону №1058 (пенсії за віком) до страхового стажу включаються, зокрема, періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванню спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.07.2000р. по 31.12.2017р. включно, за умови сплати страховю внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнених від сплати єдиного податку). У період з 01.01.2011р. по 28.02.2011р. відсутня будь-яка сплата страхових внесків, тому зарахувати цей період для визначення права немає підстав.

Також роз'яснено, що період згідно укладеного договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування від 03.05.2018 до стажу роботи позивачу врахований (з 01.01.2017р. по 31.03.2017р.). Після надання відмови в призначенні пенсії, та укладенні договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, позивачу необхідно повторно звернутися із заявою про призначення пенсії, оскільки згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 необхідного стажу на дату досягнення віку, передбаченого частиною першою-третьою цієї статті, пенсію за віком буде призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою-третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку (а.с.41).

07.08.2018 позивач подав скаргу на дії відповідача до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та просив зобов'язати Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області переглянути рішення про відмову у призначення пенсії за віком (а.с.42-43).

04.09.2018 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про залишення скарги позивача без задоволення (а.с.44-45).

Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії за віком протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник при призначенні пенсії за віком з підстав відмови, зокрема:

- у пільговому обчисленні стажу роботи (один рік троботи за півтора роки роботи) в районах Крайньої Півночі з 16.11.1987 до 01.01.1991 в УТТ НГДУ «Суторминскнефть»;

- у зарахуванні до страхового стажу роботи періоду роботи з 03.08.1994 по 14.06.2000 в Творчому братстві «Берегиня»;

- у зарахуванні до страхового стажу роботи періоду добровільної участі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у песійному страхуванні з 01.11.2017 по 31.12.2017 згідно договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхвання від 04.07.2018.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами стосовно вимоги позивача про зарахування у пільговому обчисленні стажу роботи (один рік роботи за півтора роки роботи) в районах Крайньої Півночі з 16.11.1987 до 01.01.1991 в УТТ НГДУ «Суторминскнефть» суд зазначає наступне.

Підставою для відмови у пільговому обчисленні цього стажу роботи стало відсутність укладення позивачем письмового строкового трудового договору про роботу у вказаних районах та робота не постійним методом, а вахтово-еспедиційним.

Так, на підставі записів трудової книжки позивача суд встановив, що позивач працював у районах Крайньої Півночі (Ямало-Ненецький автономний округ), зокрема, з 16.11.1987 по 22.07.1994 в УТТ НГДУ «Суторминскнефть» машиністом підйомника АЗ-37 5 розряду по обслуговуванню нафтових скважин, вахтовим методом (зворот а.с.14, а.с.15).

Окрім записів трудової книжки, факт роботи саме вахтовим методом підтверджується і записами архівної довідки, виданої 04.04.2018 філіалом «Газпромнефть-Муравленко» АО «Газпромнефть-Ноябрьскнефтегаз», яке реорганізовано та переіменовано з УТТ НГДУ «Суторминскнефть», а також записами уточнюючої особливий характер роботи довідки №18/1/1/1231 від 10.04.2018 (а.с.19-20).

За правилами абзаців 1 та 2 п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування пільг до осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплата надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплата різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених ст. 5 указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

За змістом пункту 7 цієї Інструкції, трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Згідно з пунктом 6 цієї Інструкції пільги, передбачені Указами від 10.02.1960 та від 26.09.1967, надаються працівникам експедицій, цілорічних партій, нафторозвідок, загонів, які розташовані (базуються) у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також працівникам експедицій та інших геологорозвідувальних і топографо-геодезичних організацій, які розташовані (базуються) поза районами Крайньої Півночі і місцевостями, прирівняними до районів Крайньої Півночі, направленим на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, в цілорічні партії, нафторозвідки, загони.

Абзацом 1 п. 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров'я СРСР від 31 грудня 1987 року № 794/33-82, встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з урахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Отже, на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені ст. 1-4 указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а додаткові пільги, передбачені ст. 5 цього Указу, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року (справа № 21-3324а15) та від 2 грудня 2015 року (справа № 21-3950а15), а також постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №351/1207/15-а.

При цьому, суд вважає помилковим посилання представника позивача на наявність у позивача права на пільгове обчислення трудового стажу, у зв'язку з тим, що він безпосередньо працював на підприємстві - УТТ «Суторминскнефть», яке територіально розташовувалось в районах Крайньої Півночі, про що зазначено в архівній довідці, оскільки дана обставина не є такою, що підтверджує його право на наявність додаткових пільг, передбачених саме ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Позивач зазначає, що уточнюючою довідкою від 10.04.2018 підтверджено постійну його зайнятість на роботі, а не по 15 днів у місяць, однак ніяким чином це не підтверджує. Натомість вищевказаною довідкою стверджено про роботу саме вахтовим методом.

Суд також зазначає, що вимогами Інструкції хоча й передбачається право на пільги, передбачені Указами від 10.02.1960 та від 26.09.1967 тим, підприємства яких розташовувались (базувались) в районах Крайньої Півночі та прийнятим на роботу на місці в райони Крайньої Півночі, на загальних підставах, однак пільги, передбачені саме статтею 5 Указу від 10.02.1960 не передбачені.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком не поширюються на позивача, а саме за період його роботи в районах Крайньої Півночі до 01.01.1991, тобто з 16.11.1987 року до 01.01.1991 року в УТТ НГДУ «Суторминскнефть» машиністом підйомника АЗ-37 5 розряду по обслуговуванню нафтових скважин, вахтово-експедиційним методом.

Як наслідок, позивач немає права на пільгове обчислення стажу за вказаний період із зарахуванням одного року роботи, за один рік і шість місяців роботи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні при призначенні пенсії за віком в пільговому обчисленні трудового стажу позивача періоду його роботи з 16.11.1987 до 01.01.1991 в УТТ НГДУ «Суторминскнефть» машиністом підйомника АЗ-37 5 розряду по обслуговуванню нафтових скважин, вахтовим методом, а відтак про відмову у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Стосовно позовної вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 03.08.1994 по 14.06.2000 в Творчому братстві «Берегиня» суд зазначає наступне.

Підставою для відмови у зарахуванні цього періоду стажу став висновок пенсійного органу стосовно того, що територіальним управлінням юстиції жодного громадського формування із такою назвою за період з 03.08.1994 по 14.06.2000 зареєстровано не було, до архіву документи на зберігання не здавались, на обліку в органі статистики суб'єкт із такою назвою не значиться та станом на 11.07.2018 не перебував, в базі даних платників страхових внесків такий не значиться.

Відповідно до положень частин 2, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 року - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі також - Закон № 1058-IV), який набув чинності з 1 січня 2004 року, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (надалі також - Закон № 1788-XII).

Статтею 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до трудового стажу зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховувалась також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За пунктом 1 цього Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка . За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У разі, коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу, за бажанням особи, може здійснюватися органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (п.2 цього Порядку).

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції). Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції). Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Таким чином, аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Разом з цим, відповідно до 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що у відповідача виник сумнів щодо здійснення запису трудової книжки позивача про роботу у Творчому братстві «Берегиня», оскільки Творче братство «Берегиня» є громадською організацією, а позивач працював на посаді майстра цеху збирання меблів. Відповідно до додатково витребуваних документів встановлено, що стосовно Творчого братства «Берегиня» територіальним управлінням юстиції жодного громадського формування із такою назвою за період з 03.08.1994 по 14.06.2000 року зареєстровано не було, до архіву документи на зберігання не здавались, на обліку в органі статистики суб'єкт із такою назвою не значиться та станом на 11.07.2018 не перебував, в базі даних платників страхових внесків такий не значиться.

Судом встановлено, що у трудовій книжці зазначено, що позивач 03.08.1994 р. був прийнятий на роботу майстром цеху збирання меблів у Творче братство «Берегиня» (наказ №41 від 03.08.1994 р.) - запис №17, 14.06.2000 р. звільнений з роботи по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №29 від 14.06.2000 р.) - запис №18.

Згідно інформації відділу статистики у м. Калуш Головного управління статистики в Івано-Франківській області №27-22/237 від 27.06.2018 суб'єкт Творче братство «Берегиня» в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України станом на 26.06.2018 не значиться та раніше на обліку не перебував (а.с.79).

Згідно інформації архівних відділів Калуської районної державної адміністрації та Калуської міської ради за №11-33/353 від 02.07.2018 та №01.7-01/737 від 26.06.2018 документи Творчого братства «Берегиня» на зберігання до архівних відділів не надходили (а.с.80-81).

Відповідно до інформації Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №4056/05-1693 від 02.07.2018 жодного громадського формування із найменуванням Творче братство «Берегиня» в період з 03.08.1994 по 14.06.2000 зареєстровано не було (а.с.82).

Згідно інформації Головного управління статистики в Івано-Франківськй області суб'єкт із назвою Творче братство «Берегиня» в ЄДРПОУ станом на 11.07.2018 не значиться та раніше на обліку не перебував (а.с.83).

У відповідності до інформації сектору забезпечення наповнення бюджету фінансово-економічного відділу Калуського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області №103 від 12.06.2018 Творче братство «Берегиня» за період з 03.08.1994 по 14.06.2000 не зареєстроване в базі АРМ ОССВ (а.с.84).

Таким чином, суд вважає, що зазначені відповідачем в сукупності обставини, підтверджені належними та допустими доказами є такими, що дійсно викликають сумнів щодо підтвердження факту роботи позивача в цьому громадському об'єднанні під назвою Творче братство «Берегиня» на посаді майстра цеху по збиранню меблів. Записами трудової книжки хоч і підтверджено вказаний запис, однак додатково витребуваними документами ставиться під сумнів. Інших документів на пітвердження зазначеного стажу роботи позивачем ні відповідачу ні суду не надано, а відтак суд приходить до висновку що цей період часу не може бути зараховано позивачу до страхового стажу, оскільки є непідтвердженим.

Враховуючи вищевикладене, дії відповідача щодо незарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 03.08.1994 по 14.06.2000 в Творчому братстві «Берегиня» по записах трудової книжки є правомірними.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні до стажу роботи періоду добровільної участі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у песійному страхуванні з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року згідно договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхвання від 04.07.2018, та не призначення пенсії за віком, як просить позивач саме з 17.02.2018 по заяві від 14.05.2018, суд зазначає наступне.

Підставою для відмови у зарахуванні періоду добровільної участі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у песійному страхуванні з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року згідно договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхвання від 04.07.2018 став висновок пенсійного органу про те, що у позивача станом на дату досягнення віку - 60 років (16.02.2018) відсутній необхідний страховий стаж 25 років, а відтак відсутнє право на пенсію за віком саме з 17.02.2018, і для призначення пенсії необхідно повторно звернутись із заявою, тобто після 04.07.2018.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» N 2464-VI від 08.07.2010 року платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

За частиною 2 цього Закону особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина 3 цього Закону).

Як зазначалось судом вище, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2018 року - не менше 25 років.

Частиною 4 статті 26 цього Закону визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення особи за призначенням пенсії.

Судом встановлено, що станом на час досягнення позивачем віку 60 років, стаж позивача не становив більше 25 років необхідного.

Тільки 04.07.2018 позивачем з Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області укладено договір про одноразову сплату єдиного внеску у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, на виконання якого позивачем сплачено одноразовий єдиний внесок в сумі 3 276,24 грн. згідно квитанції від 04.07.2018 №54, за період страхового стажу з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року (два місяці).

Відтак суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача, в цій частині, оскільки у позивача не виникло право на призначення пенсії за віком, саме з 17.02.2017 року, згідно заяви від 14.05.2018.

Суд зазначає, що є помилковим посилання представника позивача на наявність виникнення права у позивача на пенсію саме з 17.02.2017 року - дня, наступного за досягненням віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви від 14.05.2018 та вказує, що відповідно до ч.1 ст.46 Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, тільки крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Однак суд вказує, що це правило стосується тільки тих, у кого таке право на пенсію виникло, тобто при наявності дотримання всіх необхідних умов для призначення пенсії, а це зокрема, і досягнення відповідного віку, і наявність необхідного страхового стажу, як вимагає частина 4 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підсумовуючи зазначене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1)

Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (, вул. Біласа і Данилишина 2, м.Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300)

Суддя Біньковська Н.В.

Рішення складене в повному обсязі 14.12.2018.