Справа № 820/3871/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/3871/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі:

головуючого судді: Присяжнюк О.В.

суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 р. (ухвалене суддею Супрун Ю.О., повний текст якого складено 25.07.2018 р.) по справі № 820/3871/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Подолівська"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Подолівська» (в подальшому - ТОВ Агрофірма «Подолівська») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (в подальшому - ГУДФС у Харківській області), в якому просило визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 04.05.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 року та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав і просив скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ГУДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ Агрофірма "Подолівська" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по господарським взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю "МКО Агросервіс", податковий номер 39268798, за липень, серпень та вересень 2015 року та відображення фінансово-господарських операцій у податковій звітності, у зв'язку з ненаданням ТОВ Агрофірма "Подолівська" у запитуваному обсязі пояснень та їх документального підтвердження на обов'язків письмовий запит ГУ ДФС у Харківській області від 03.11.2017 року № 22893/10/20-40-14-11-18., за результатами якої складено акт перевірки № 1393/20-40-14-17-19/32414467 від 13.04.2018 року (в подальшому - Акт).

Зазначеним Актом перевірки встановлено, що позивачем порушено п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 ПК України, а саме: в актах наданих послуг зазначено, що місце складання м. Харків, до перевірки не надано наказ на відрядження та авансовий звіт, табель робочого часу, у зв'язку з чим підтвердити фактичне перебування генерального директора в м. Харків та підписання актів не має можливості. (11 аркуш акту перевірки від 13.04.2018 року № 1393/20-40-14-17-19/32414467); неповне відображення даних в змісті товарно-транспортних накладних за перевіряємий період форми № 1-ТН. (12 аркуш акту перевірки від 13.04.2018 року № 1393/20-40-14-17-19/32414467); наявність податкової інформації Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "МКО Агросервіс", згідно зі змістом якої зазначено, що у зв'язку з відсутністю Товариства з обмеженою відповідальністю "МКО Агросервіс" за податковою адресою не можливо підтвердити реальність господарської діяльності у грудні 2014 року, січні-грудні 2015 року. (13 аркуш акту перевірки від 13.04.2018 року № 1393/20-40-14-17-19/32414467); наявність кримінального провадження від 01.03.2016 року № 0000035. (14 аркуш акту перевірки від 13.04.2018 року № 1393/20-40-14-17-19/32414467).

На підставі вищезазначеного Акту, відповідачем прийнято податкове-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 04.05.2018 р., яким занижено податок на додану вартість по спеціальній декларації в періоді, що перевірявся на загальну суму 154470 грн., у тому числі за вересень 2015 року в сумі 154470 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, ТОВ Агрофірма «Подолівська» звернулося до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення необґрунтоване та прийняте з порушенням чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового Кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно із пп. 192.1.2 п. 192.1 ст.192 Податкового Кодексу України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку. Отримувач має право збільшити суму податкового кредиту лише після реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно із п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2. ст. 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Так, відповідно до п. 201.9. ст. 201 ПК України, не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку діюче законодавство не передбачає.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз вищезазначених норм вказує, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Між ТОВ Агрофірма "Подолівська" та Товариством з обмеженою відповідальністю (в подальшому - ТОВ "МКО Агросервіс") укладено договір перевезення вантажу № 10/06/1-п від 10.06.2015 року.

Відповідно до п.1.1. Договору, виконавець за заявкою Замовника бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж (згідно з транспортною накладною) з місця відправлення до пункту призначення і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, на умовах та в строк встановлений цим Договором, а Замовник сплачує за перевезення вантажу встановлену за цим Договором плату.

Згідно із п. 2.3. Договору, приймання вантажу до перевезення здійснюється на підставі оформленої Замовником товарно-транспортної накладної встановленої форми, яка є основним перевізним документом. Вантаж не оформлений товарно-транспортною накладною, Виконавець до перевезення не приймається.

Сторони повністю виконали свої зобов'язання за договором № 10/06/1-п від 10.06.2015 року, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме:

актом надання послуг № 32 від 03.08.2015 року;

товарно-транспортними накладними (далі ТТН): № 000911 від 01.08.2015 року, № 000915 від 01.08.2015 року;

актом надання послуг акт надання послуг № 52 від 30.09.2015 року;

ТТН за вищезазначеним актом: № 001173 від 19.09.2015 року, № 001158 від 19.09.2015 року, № 001177 від 19.09.2015 року, № 001168 від 19.09.2015 року, № 001172 від 19.09.2015 року, № 001178 від 19.09.2015 року, № 001160 від 19.09.2015 року, № 001179 від 19.09.2015 року, № 001157 від 19.09.2015 року, № 001162 від 19.09.2015 року, № 001128 від 18.09.2015 року, № 001144 від 18.09.2015 року, № 001129 від 18.09.2015 року, № 001146 від 18.09.2015 року, № 001141 від 18.09.2015 року, № 001131 від 18.09.2015 року, № 001145 від 18.09.2015 року, № 001143 від 18.09.2015 року, № 001147 від 18.09.2015 року, № 001132 від 18.09.2015 року, № 001133 від 18.09.2015 року, № 055264 від 04.09.2015 року, № 055265 від 04.09.2015 року, № 035908 від 05.09.2015 року, № 035916 від 05.09.2015 року, № 035909 від 05.09.2015 року, № 035918 від 05.09.2015 року, № 035917 від 05.09.2015 року, № 035965 від 06.09.2015 року, № 007192 від 07.09.2015 року, № 055287 від 09.09.2015 року, № 055118 від 12.09.2015 року, № 055119 від 12.09.2015 року, № 001834 від 17.09.2015 року, № 001835 від 17.09.2015 року, № 001836 від 17.09.2015 року, № 001837 від 17.09.2015 року;

актом надання послуг № 28 від 27.07.2015 року;

ТТН за цим актом за період з 07.07.2015 року по 22.07.2015 року;

актом надання послуг № 30 від 31.07.2015 року;

ТТН за вищезазначеним актом: № 000810 від 20.07.2015 року, № 000872 від 23.07.2015 року, № 000875 від 23.07.2015 року, № 000876 від 23.07.2015 року, № 000877 від 23.07.2015 року, № 000878 від 23.07.2015 року, № 030040 від 23.07.2015 року, № 030033 від 23.07.2015 року, № 030037 від 23.07.2015 року, № 030041 від 23.07.2015 року, № 030043 від 23.07.2015 року, № 030035 від 23.07.2015 року, № 030026 від 23.07.2015 року, № 030039 від 23.07.2015 року, № 030045 від 23.07.2015 року, № 030038 від 23.07.2015 року, № 030044 від 23.07.2015 року, № 030027 від 23.07.2015 року, № 030034 від 23.07.2015 року, № 032927 від 23.07.2015 року, № 030089 від 25.07.2015 року, № 030080 від 25.07.2015 року, № 033098 від 25.07.2015 року, № 033108 від 26.07.2015 року, № 032943 від 24.07.2015 року, № 035508 від 25.07.2015 року, № 000883 від 26.07.2015 року, № 035555 від 26.07.2015 року, № 035549 від 28.07.2015 року, № 035571 від 29.07.2015 року, № 033074 від 29.07.2015 року, № 033152 від 29.07.2015 року, № 033156 від 29.07.2015 року, № 033070 від 29.07.2015 року, № 033069 від 29.07.2015 року, № 033155 від 29.07.2015 року, № 033158 від 30.07.2015 року, № 033166 від 30.07.2015 року, № 033164 від 30.07.2015 року, № 033163 від 30.07.2015 року, № 033167 від 31.07.2015 року, № 033168 від 31.07.2015 року, № 000899 від 30.07.2015 року, № 000902 від 31.07.2015 року;

договори зберігання та реєстри накладних на прийняте зерно;

актом надання послуг № 27 від 10.07.2015 року;

ТТН за цим актом № 0000549/1 від 09.07.2015 року;

документами що підтверджують придбання сепаратора, який був перевезений, а саме договором купівлі продажу з додатками, видатковою накладною, податковою накладною;

банківськими виписками на загальну суму 926 821,46 грн., а саме: № 3034 від 02.07.2015 року, № 3137 від 08.07.2015 року, № 3175 від 10.07.2015 року, № 3204 від 14.07.2015 року, № 3303 від 23.07.2015 року, № 3304 від 23.07.2015 року, № 3518 від 04.08.2015 року, № 3718 від 17.08.2015 року, № 3732 від 18.08.2015 року, № 3782 від 20.08.2015 року, № 3812 від 21.08.2015 року, № 3955 від 27.08.2015 року, № 4124 від 04.09.2015 року, № 4938 від 28.10.2015 року.

Крім того, здійснення розрахунків та відсутність дебіторської або кредиторської заборгованості у позивача по взаємовідносинах з ТОВ "МКО "Агросервіс" підтверджується Актом складеним відповідачем на стор. 9 та 11, та зазначені господарські операції з ТОВ "МКО "Агросервіс" відображені у податкових накладних.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, податкова звітність повинна ґрунтуватися на даних бухгалтерського обліку, який ведеться на підставі первинних документів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення.

В підтвердження факту проведення господарських операцій при здійсненні правочину між позивачем та ТОВ "МКО Агросервіс" були надані первинні документи.

Крім первинних бухгалтерських документів позивачем надані документи, що свідчать про оприбуткування, переміщення та зберігання вантажу. Факт вивчення таких документів під час перевірки відображений на сторінці 12 Акту, зазначена обставина не заперечувалась в акті перевірки з боку податкового органу ні в ході проведення перевірки та розгляду адміністративної справи.

Розрахунки здійснені в повному обсязі, що підтверджується складеним відповідачем Актом (стор. 9 акту), а Дебіторська або кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ "МКО "Агросервіс" у позивача відсутня, що також підтверджується Актом (стор.11 акту).

Доводи апелянта, що у контрагентів позивача відсутні трудові ресурси, транспорт та існування інформації, що ними придбаний позивачем товар не вироблявся, у зв'язку з чим неможливо підтвердити реальність господарських операцій, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки первинними документами реальність цих операцій підтверджена та чинним законодавством не передбачено, що суб'єкту господарювання необхідно контролювати стан податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтоване та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 по справі № 820/3871/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Курило В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 17.12.2018.