Справа № 2140/1361/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 2140/1361/18

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Потапчука В.О.,

Суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення від 23 серпня 2018 року, прийняте Херсонським окружним адміністративним судом за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у складі головуючого судді Кисильової О.Й.,

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

13 липня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, в якому просили суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства «Надежда 2», земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Раківської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства, із земель раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_6 для ведення селянського (фермерського) господарства згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею (кадастровий номер НОМЕР_6), виданого на підставі рішення Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 12.05.1992 року № 12, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 77, загальною площею 50,0 га;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) надати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 і.н. НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_2), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_3), ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, і.н. НОМЕР_4), ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, і.н. НОМЕР_5) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства «Надежда 2», земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Раківської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства, із земель раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_6 для ведення селянського (фермерського) господарства згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею (кадастровий номер НОМЕР_6), виданого на підставі рішення Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 12.05.1992 року № 12, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 77, загальною площею 50,0 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням від 23 серпня 2018 року, Херсонський окружний адміністративний суд задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області звернулось до П'ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а з цих підстав підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що спірна земельна ділянка входить до земельного масиву, що перебуває у довічному успадкованому володінні на підставі державного акту на право довічного успадкованого володіння землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння за № 77, а отже надання земельної ділянки у власність іншій особі, суперечить положенням ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України.

Апелянт посилається на позицію викладену у постанові Верховного Суду по справі 816/1920/17 від 19.06.20178 року та зазначає, що оскільки земельна ділянка надавалась у користування ОСОБА_6, то право на безоплатну передачу у власність має лише ОСОБА_6, про що було повідомлено у листі Головного управління від 14.05.2018 року № 9-2449/0-1355/095-18.

Апелянт посилається до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, на правову позицію викладену у постанові Вищого адміністративного суду України по справі № П-278/10 від 21 жовтня 2010 року, постанові Пленуму ВСУ № 13 від 24.10.2008 року, постанові Верховного Суду по справі № 21-11а14 від 18.03.2014 року, а також звертає увагу суду на поняття судової дискреції.

Таким чином, апелянт зазначає, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством.

Відзиву на апеляційну скаргу до П'ятого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не надходило.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

- касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

- особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

- справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

- суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Справу розглянуто відповідно ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суд першої інстанції встановив наступні обставини справи.

Відповідно до нової редакції Статуту фермерського господарства «Надежда 2», затвердженого протоколом загальних зборів членів ФГ «Надежда 2» від 30.05.2017 року № 2, до складу ФГ, розташованого за адресою: Херсонська область, Бериславський район, м. Берислав, вул. 25 років Жовтня, 48, входять: засновник - ОСОБА_6, члени фермерського господарства - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до Розділу 5 Статуту, до земель ФГ «Надежда 2» належать земельні ділянки, отримані (придбані) засновником у власність, постійне користування та надані господарству в оренду. ФГ «Надежда 2» створене за рахунок земель, наданих засновнику ФГ ОСОБА_6 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 12.05.1992 року № 12, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 77, загальною площею 50,0 га.

Листом від 15.09.2017 року № Д-11022/0-3548/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області відмовило у задоволенні заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства. Дана відмова була предметом розгляду адміністративної справи № 821/1411/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, за участю третьої особи - фермерського господарства «Надежда 2».

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року у справі № 821/1411/17, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 року, адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Херсонській області в наданні дозволу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю);

- відмовлено в задоволенні позову про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Херсонській області надати вказаний дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю);

- зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність як членам фермерського господарства земельної ділянки (паю), що розташована на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення фермерського господарства, із земель раніше наданих замовнику ОСОБА_6 згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею за кадастровим номером НОМЕР_6, з урахуванням висновків суду.

14 травня 2018 року листом № 9-2449/0-1355/0/95-18 позивачам надано відповідь на запит від 25.04.2018 року щодо стану виконання рішення суду у справі № 821/1411/17, та повідомлено про відмову в задоволенні заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, що перебувають в користуванні ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, з посиланням на те, що земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_6, а тому право на її безоплатну передачу у власність в розмірі частки (паю) згідно статті 32 ЗК України має лише ОСОБА_6

Наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 14.05.2018 року № 1772-СГ ОСОБА_6 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності із земель, що перебувають у користуванні згідно Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння № 77, розташованої за межами населених пунктів на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, в розмірі земельної частки (паю), із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, кадастровий номер ділянки НОМЕР_6.

Беручи до уваги ту обставину, що у листі-відмові від 14.05.2018 року відповідач не навів передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а також ту обставину, що у судовому порядку вже було зобов'язано відповідача повторно розглянути заяви позивачів з того самого питання, що не призвело до відновлення порушених прав позивачів, суд першої інстанції дійшов висновку, що у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області відсутнє право адміністративного розсуду, відтак належним та ефективним способом захисту порушених прав позивачів є зобов'язання відповідача надати позивачам вищезазначений дозвіл.

Джерела права й акти їх застосування.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Керуючись ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Згідно ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Керуючись ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, згідно з нормами якої надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Пунктом 8 Положення № 333 встановлено, що головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу. При цьому, надання чи відмова у наданні дозволу має оформлюватись відповідним наказом.

Таким чином, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути викладена у формі наказу територіального органу Держгеокадастру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 24.04.2018 року по справі № 802/1534/17.

Суд першої інстанції встановив, матеріалами справи та апеляційним судом підтверджується, що Селянське фермерське господарство «Надежда 2» створене у квітні 1998 року, засновником якого є ОСОБА_6 (статут СФГ «Надежда 2» затверджений рішенням Бериславської РДА № 156 від 09.04.1998 року).

Позивачі є членами ФГ «Надежда 2».

На час отримання ОСОБА_6 земельної ділянки у довічне успадковуване володіння та створення СФГ «Надежда 2» діяли норми Земельного кодексу України від 18.12.1990 року та Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року № 2009-ХІІ, яким визначалися правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року №2 009-Х11 (в редакції, яка діяла на момент надання земельної ділянки) селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією.

Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що на ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею або приватної власності.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду. Право приватної власності на земельну ділянку селянським (фермерським) господарством може набуватись після шести років володіння нею.

Статтею 8 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» передбачено, що після одержання Державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування.

Після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельної ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи; одержує печатку із своїм найменуванням і адресою; відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку; вступає в ділові відносини з іншими підприємствами, установами та організаціями; визнається як самостійний товаровиробник державними і господарськими органами при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Сільська, селищна Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, надану господарству земельну ділянку.

Право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність членами фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель, наданих їм раніше у користування закріплено у статті 32 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року та у статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року.

Висновок суду апеляційної інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на позивачів розповсюджуються правила ч. 1 ст. 32 ЗК України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року № 973-ІV щодо одержання безоплатно у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих у користування ОСОБА_6, як голові ФГ «Надежда 2» на умовах довічного успадковуваного володіння, оскільки на час створення СФГ «Надежда 2» ні Земельний кодекс України 1990 року, ні Закон України № 2009-ХІІ, ні інші законодавчі акти не містили норм, які б передбачали умови та порядок отримання членами фермерського господарства земельної ділянки у користування у розмірі земельної частки (паю) для подальшого отримання такої земельної ділянки у власність після того, як земельну ділянку у користування вже отримало ФГ в особі його голови. Такого порядку не існує і на сьогодні.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивачі, будучи членами ФГ «Надежда 2» з 1998 року, перебували у такому часовому просторі, що не могли набути земельну ділянку у користування за правилами Закону № 2009-ХІІ для подальшого отримання її у власність, оскільки на час створення ФГ «Надежда 2» діяла норма, що передбачала надання земельної ділянки для створення ФГ виключно майбутньому голові ФГ.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Конституційний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 року в справі № 825/602/17 (провадження №К/9901/16673/18) у п. 32 зробив висновок, що умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства «Надежда 2», земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Раківської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства, із земель раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_6 для ведення селянського (фермерського) господарства згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею (кадастровий номер НОМЕР_6), виданого на підставі рішення Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 12.05.1992 року № 12, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 77, загальною площею 50,0 га з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі.

На підставі викладеного, колегія суду вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На цій підставі суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. У зв'язку з цим, судом першої інстанції було обрано найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 820/4436/17 і яку враховує суд апеляційної інстанції з огляду на вимоги ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. За правилами частини другої цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 6, ст. 9, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 325, ст. 328 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст рішення суду складений та підписаний колегією суддів 11 грудня 2018 року.

Головуючий: суддя - доповідач В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя О.І.Шляхтицький