Справа № 826/9021/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 грудня 2018 року № 826/9021/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу:

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" Білої І.В.

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

третя особа Державна судова адміністрація України

про визнання протиправною та скасування постанови №56463745 від 24.05.2018,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві , в якому позивач просить суд скасувати постанову, винесену 24.05.2018 старшим державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шереметом О.В., якою відкрито виконавче провадження № 56463745 за виконавчим листом № 826/822/16-а, виданим Чернівецьким окружним адміністративним судом.

Разом із позовною заявою позивач заявив клопотання про забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення виконання постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шеремета О.В., про відкриття виконавчого провадження № 56463745 від 16.05.2018 до розгляду справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2016 залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.06.2016 продовжено термін на усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до розпорядження №1230 від 02.07.2018 справу передано на повторний автоматичний розподіл справ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2018 справу прийнято до розгляду суддею Мазур А.С. та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.

17.12.2018 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі п. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві протиправно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №56463745, оскільки боржником у зазначеній постанові зазначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" без зазначення ПІП такої особи, а місцезнаходженням боржника зазначена юридична адреса банку "Фінанси та кредит", що свідчить про те, що виконавець фактично визнав боржником банк, який перебуває в процесі ліквідації.

Відповідач у встановлені судом строки відзиву на позовну заяву не подав, уповноваженого представника у судові засідання не направив, у зв'язку з чим, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

24.05.2018 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шереметом О.В. винесено постанову №5643745 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №824/822/16-а.

Боржником у зазначеній постанові є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит", стягувачем - Державна судова адміністрація України.

Даною постановою стягнуто із боржника виконавчий збір у сумі 1600,00 грн. та 300 грн. витрат на проведення та організацію виконавчих дій.

Позивач посилається на те, що постановою НБУ від 17.12.15 № 898 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ»

На виконання вказаної постанови, рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 18.12.15 № 230 розпочато процедуру ліквідації Банку з 18.12.2015 року по 17.12.2017 включно.

У відповідності до положень ст.45 Закону України «Про систему гарантування фізичних осіб» (надалі - Закон) 23.12. 2015 було опубліковано відомості про ліквідацію AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ».

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора AT «Фінанси та Кредит» від 05.04.18 року за № 993 призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Банк «Фінанси та Кредит» Іраклієнко Ю.П.

Згідно п. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

У зв'язку з тим, що постановою про відкриття виконавчого провадження №56463745 боржником фактично визнано банк, який ліквідовується АТ «Банк «Фінанси та Кредит», то позивач вважає, що державним виконавцем при винесенні спірної постанови було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, позивачем додатково зазначено, що 15.05.2018 рішення суду по справі №824/822/16-а було виконано, шляхом включення грошових коштів у сумі 16 000, 00 грн до акцептованих вимог кредиторів 8 черги, а тому підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Крім того, позивач зазначив, що оскаржувана постанова суперечить вимогам ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно якої під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Орган стягнення, приймаючи постанову про відкриття провадження з виконання постанови про стягнення з банку коштів, зобов'язаний враховувати відповідні положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо неможливості стягнення з банку будь-яких коштів, безпосередньо не пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Отже, позивач, вважаючи, що ним вчинено всі дії для добровільного виконання рішення суду, а постанову про стягнення відкриття виконавчого провадження та виконавчого збору протиправною, звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст.3 Закону № 1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Стаття 4 цього Закону визначає вимоги до виконавчого документу.

Так, відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно з п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону.

Згідно ст. 15 Закону №1404-VII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в якості боржника у виконавчому провадженні №556463745 виступає Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" ( 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60)

Отже, суд відхиляє посилання позивача на те, що у зв'язку з тим, що у виконавчому листі зазначено юридичну адресу банку, а відтак банк є боржником, оскільки у правовідносинах, що розглядаються, банківська установа участі не приймала.

Крім того, суд звертає увагу, що на державного виконавця не покладено обов'язку по заповненню та перевірці даних виконавчого документу, оскільки в даному випадку, першоджерелом походження виконавчого документу є виконавчий лист по справі №824/822/16-а.

Частиною першою ст. 26 Закону №1404-VII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що боржником у вказаному виконавчому провадженні є саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит", а не безпосередньо банк, ліцензія якого відкликана, а тому застосування у спірних правовідносинах положень пункту 4 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", як підстава для повернення виконавчого документу є недоречним та необгрунтованим.

Щодо вимоги позивача про протиправність стягнення виконавчого збору, то суд зазначає наступне.

Згідно частини п'ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами першою та другою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок щодо відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача про примусове виконання рішення за відсутності підстав для повернення виконавчого документу стягувачеві.

Частиною дев'ятою статті 27 Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як вже вище було зазначено, позивач, пояснюючи обґрунтованість своїх вимог, стверджує, що постанова суду була виконана саме до відкриття виконавчого провадження, а тому, на його думку, у відповідача не було підстав зазначати в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього виконавчого збору.

Однак суд встановив, що станом на дату винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку що державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень, а тому підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не вбачається.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" задоволенню не підлягають.

Підстави для стягнення судових витрат за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої І.В. відмовити повністю .

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII)

Суддя А.С. Мазур