Справа № 826/15706/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

18 грудня 2018 року

справа №826/15706/13-а

адміністративне провадження №К/9901/42579/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року у складі Качура І.А. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року у складі суддів Бабенка К.А., Кузьменка В.В., Степанюка А.Г. у справі №826/15706/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі по тексту - Товариство, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, правонаступником якої є Київська міська митниця ДФС (далі по тексту - митний орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправними та скасувати з мотивів безпідставності рішення про коригування митної вартості товарів: від 21 травня 2013 року №100250000/2013/500246/2, від 28 травня 2013 року №100250000/2013/500276/2, від 29 травня 2013 року №100250000/2013/500285/2, від 04 червня 2013 року №100250000/2013/500005/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500033/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500036/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500034/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500032/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500037/2.

Позов обґрунтовано тим, що приймаючи спірні рішення, митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної ним за ціною контракту митної вартості товару, а також необґрунтовано застосував другорядний метод її визначення у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору.

Справа слухалась судами неодноразово.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року, позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано зазначені дев'ять рішень митного органу про коригування митної вартості товару, прийняті впродовж травня-червня 2013 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 вересня 2015 року судові рішення судів попередніх інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з мотивів необхідності з'ясування того, чи підтвердив декларант, з урахуванням додатково наданих документів, обґрунтованість визначення ним митної вартості за ціною угоди, у тому числі з урахуванням необхідності документального підтвердження числових значень складових митної вартості, в достовірності яких у митного органу виник сумнів, чи підтверджено декларантом вартість оцінюваних товарів з урахуванням сумніву митного органу щодо обставин здійснення оплати за вказаний товар.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано зазначені дев'ять рішень митного органу про коригування митної вартості товару, прийняті впродовж травня-червня 2013 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року постанову суду першої інстанції змінено в її резолютивній частині, шляхом викладення другого абзацу в наступній редакції: «Визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці ДФС в особі її структурного підрозділу Митного посту «Західний» від 21.05.2013 року №100250000/2013/500246/2, від 28.05.2013 року №100250000/2013/500276/2, від 29.05.2013 року №100250000/2013/500285/2, від 04.06.2013 року №100250000/2013/500005/2, від 18.06.2013 року №100250000/2013/500033/2, від 18.06.2013 року №100250000/2013/500036/2, від 18.06.2013 року №100250000/2013/500034/2, від 18.06.2013 року №100250000/2013/500032/2, від 18.06.2013 року №100250000/2013/500037/2.». В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності митним органом складу правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, а відтак, протиправності винесених спірних актів індивідуальної дії.

У жовтні 2017 року митним органом подана касаційна скарга на судові рішення судів попередніх інстанцій, касаційне провадження за якою відкрите ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2017 року (суддя Голяшкін О.В.), витребувано справу №826/15706/13-а з суду першої інстанції.

21 березня 2018 року справа №826/15706/13-а передана до Верховного Суду.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме положень статей 52, 54, 55, 320, 321 Митного кодексу України, Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм митного контролю, затверджених наказом Міністерства Фінансів України №684 від 31 травня 2015 року, Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України (затверджені наказом Держмитслужби України №362 від 13 липня 2012 року), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Наводить доводи, викладені раніше у запереченнях на позов та в апеляційній скарзі, що зводяться до твердження про обов'язковість застосування АСАУР під час здійснення митного контролю, зазначає про невиконання Товариством вимог митниці про надання повного переліку витребуваних документів, доводить, що Товариством не підтверджено транспортну складову митної вартості товару.

Відзив чи заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанови судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Позивач імпортував товар (свинину свіжу, обвалену (без кісток), охолоджену, упаковану у різновагові вакуумні упаковки, код згідно УКТЗЕД - , торгівельна марка «West Fleisch», виробник Westfleisch eG, Німеччина), придбаний у виробника Westfleisch eG (Німеччина) на умовах контракту № 274 від 08 листопада 2010 року, додатку до контракту №3 від 25 травня 2012 року.

З метою митного оформлення імпортованого товару до митного органу подано митні декларації від 21 травня 2013 року №100250000/2013/027901, від 28 травня 2013 року №100250000/2013/028220, від 29 травня 2013 року №100250000/2013/028310, від 04 червня 2013 року №100250000/2013/028571, а також від 18 червня 2013 року №100250000/2013/029160, №100250000/2013/029179, №100250000/2013/029166, №100250000/2013/029176, №100250000/2013/029197, в яких митна вартість товару визначена за ціною договору.

В митну вартість товару включено: вартість товару згідно інвойсу на кожну партію; вартість транспортування товару до пункту ввезення на митну територію України.

До митних декларацій долучено необхідний пакет документів на підтвердження заявленої митної вартості товару (контракт з додатком, інвойси, пакувальні листи, експортні декларації, прайс-листи та комерційні пропозиції на кожну партію).

Без конкретизації правових підстав та обґрунтування неможливості визначення митної вартості на основі поданих Товариством документів, відповідач електронними повідомленнями від 21 травня 2013 року, 28 травня 2013 року, 29 травня 2013 року, 04 червня 2013 року та 18 червня 2013 року додатково витребував у позивача: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації, за наявності бухгалтерські та банківські документи про вартість товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та або інформацію біржових організацій про вартість товару. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, необхідно подати транспортні перевізні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

У зв'язку з ненаданням Товариством витребуваних документів заявлену декларантом митну вартість імпортованих товарів скориговано у бік збільшення за резервним методом на основі наявної в митного органу інформації.

Підставами, що лягли в основу прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товару, зазначено неподання основних та додаткових документів згідно статті 53 Митного кодексу України - без конкретизації, яких саме документів бракує, чому митну вартість не може бути визначено на основі поданих документів, а також не наведено розрахунку скоригованої митним органом митної вартості.

Під час нового розгляду справи суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем до митного оформлення подано всі, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України документи. Судами оцінено і спростовано доводи митного органу щодо непідтвердження транспортної складової митної вартості (відомості про яку підтверджено сукупністю наданих позивачем документів: копіями договорів з перевізниками товарів, платіжних доручень на підтвердження оплати послуг перевезення товару, банківських виписок, актів виконаних робіт по перевезенню вантажу, заявок на перевезення, висновком ДП «Держзовнішінформ» від 21 червня 2013 №1/6001 щодо цінової експертизи транспортно-експедиційних послуг, довідкою про транспортні витрати), а також її цінової складової (сумніви митного органу щодо якої оцінено як безпідставні).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що спірне рішення відповідача є необґрунтованим, жодних відомостей про те, в чому саме полягають розбіжності або яка саме інформація про митну вартість товару чи її складові виявилась відсутньою, в документах митного органу, що складались під час митного оформлення товару, не відображено. Суть недоліків в оформленні документів митний орган розкрив лише в процесі судового розгляду.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно положень частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у митному оформленні, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

Задовольняючи позов, суди висновувалися з того, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

Суди попередніх інстанцій висновувалися з дослідження складу митного правопорушення з урахуванням усіх обставин справи, а не лише з факту наявності повноважень митного органу на здійснення контрольних функцій при митному оформленні товарів.

Суд вважає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо повноти дослідження складу митного правопорушення, його відсутності у спірних правовідносинах, доводить безпідставність прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Суд касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій.

Суд зазначає, що в силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Позиція митного органу щодо непідтвердження складових митної вартості у цій справі не доведена.

Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.

Доводи відповідача щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Суд оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Суд визнає, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга митного органу залишається без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Київської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року у справі №826/15706/13-а та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року, в частині залишеній без змін постановою суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер