Справа № 817/1105/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1475/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Мікули О. І., Старунського Д. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року (рішення ухвалено у м. Рівному судом у складі головуючого судді Зозулі Д. П.) у справі № 817/1105/18 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій.

Позивач просив: визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

зобов'язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради встановити йому, ОСОБА_1, статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року, прийнятим в порядку спрощеного провадження, позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішення суду першої інстанції оскаржило управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що в справі відсутні належні докази залучення позивача саме до складу формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що є обов'язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, а тому немає підстав для поширення на позивача дії пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначає, що суд у своєму рішенні вказує лише на доведеність існування формувань Цивільної оборони у тресті «Рівнешляхбуд», що не є достатньою підставою для задоволення позову.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки усі учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, вважаючи, що таку може бути вирішено на підставі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач був відряджений до 30-кілометрової зони ЧАЕС, де виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ці роботи проводилися в рамках забезпечення заходів Цивільної оборони, при цьому став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, то відмова відповідача у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення є протиправною.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2 групи, захворювання якого пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а. с. 8, 9).

Відповідно до записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 у 1987 році працював на посаді водія Спецавтобази № 21 тресту «Рівнешляхбуд» у місті Рівному.

У зоні відчуження (м. Чорнобиль) позивач працював в період з 11 травня по 01 червня 1987 року, був відряджений з основного місця роботи - спецавтобази №21 тресту «Рівнешляхбуд». Перебуваючи в зоні відчуження, здійснював доставку будівельних матеріалів під час будівництва автодороги Чорнобильська АЕС - Славутич, на підтвердження даних обставин позивач долучив копію довідки № 23 від 28.03.2018, видану ліквідатором арбітражним керуючим ВАТ «Рівнешляхбуд» Франко О. П. (а. с.13).

Згідно відповіді управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації від 03.04.2018 року № 381/01-16/18 позивача повідомлено про те, що у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів, а саме: Положення про Цивільну оборону СРСР 1976 року; Положення про невоєнізовані формування ЦО СРСР 1975 року в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства створювались невоєнізовані формування Цивільної оборони. До складу зазначених формувань в обов'язковому порядку зараховувались всі працівники, починаючи з 16-річного віку за винятком деяких категорій осіб (вагітних жінок, жінок, які мають малолітніх дітей, осіб, які мали мобілізаційні приписи та ін.) (а. с. 12).

З огляду на наявні в нього докази позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, проте листом № 08-2081 від 10.04.2018 відповідач відмовив позивачу у визначенні правового статусу «інвалід війни» відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі відповідного посвідчення, оскільки вважав що подані документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення позивача до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та виконувану роботу (а. с.10).

Вважаючи дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови у визначенні правового статусу «інвалід війни» протиправними, позивач звернувся до суду.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менш 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

При цьому, згідно із приписами статей 9, 11 і 12 Закону України «Про Цивільну оборону України» № 2974-XII від 03.02.1993, силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування.

Невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Положенням про Цивільну оборону (ЦО) СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, передбачено, що до складу зазначених формувань в обов'язковому порядку зараховувались всі працівники, починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мали малолітніх дітей, особи, які мали мобілізаційні приписи та деякі інші).

Відповідно до довідки № 23 від 28.03.2018 «Про підтвердження функціонування формувань Цивільної оборони в тресті «Рівнешляхбуд» в 1986-1987 роках», виданої ліквідатором арбітражним керуючим ВАТ «Рівнешляхбуд» Франко О. П., позивач працював в 30-ти кілометровій зоні ЧАЕС з 11.05.1987 по 01.06.1987 водієм автомобіля ГАЗ-53 Спецавтобази № 21 тресту «Рівнешляхбуд».

Цією довідкою встановлено, що на основі наказів по тресту «Рівнешляхбуд» в Рівненській області функціонували такі формування Цивільної оборони: трест «Рівнешляхбуд» - штаб ЦО, ШБУ-10 (Рівне), ШБУ-26 (Дубно), ШБУ-55 (Сарни), САБ-21 (Рівне), УПТК (Рівне). В 1987 році в 30-км зоні ЧАЕС на будівництві автодороги Чорнобильська АЕС - Славутич (Неданчичи) працювали всі формування Цивільної оборони тресту «Рівнешляхбуд» (задіяні людські ресурси, техніка, автотранспорт). Будівництво автодороги Чорнобильська АЕС - Славутич велось формуваннями ЦО тресту «Рівнешляхбуд». ОСОБА_1 працював в 1987 році на зазначеній автодорозі у формуванні Цивільної оборони Спецавтобази № 21 тресту «Рівнешляхбуд» водієм 1 класу на перевезенні будівельних матеріалів по об'єктах будівництва автодороги. (а. с. 13).

В довідці зазначено, що не всі документи по формуванню Цивільної оборони збереглися. До довідки долучено накази по тресту «Рівнешляхбуд», що збереглися: наказ № 132 від 23.07.1986 «Про посилення безпеки умов робіт, пов'язаних із ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС та наказ № 202 від 20.12.1988 «Про підсумки підготовки працівників тресту по ЦО і завдання на новий 1989 навчальний рік».

Дослідивши вищезазначену довідку та долучені до неї накази, апеляційний суд приходить до висновку, що така довідка свідчить про залучення позивача до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі формування Цивільної оборони Спецавтобази № 21 тресту «Рівнешляхбуд».

Крім того, чинне на той час законодавство з питань Цивільної оборони не передбачало такої однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій по ліквідації Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують факт його участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, та, відповідно, дають йому право на встановлення статусу інваліда війни.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 року (далі - Положення № 302).

Згідно з пунктом 2 Положення № 302 (в редакції від 16.05.2017, які була чинною на час спірних правовідносин), посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід».

Абзацом 2 пункту 7 Положення № 302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з пунктом 10 Положення № 302 «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності.

Наявною у матеріалах справи копією довідки МСЕК, позивачеві визначено ступінь втрати професійної працездатності та безстроково встановлено 2 групу інвалідності, у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з наслідками аварії на ЧАЕС (а. с. 9).

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що наданих позивачем документів достатньо для встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Апеляційний суд не погоджується із твердженнями апелянта про те, що подані позивачем документи вказують лише на доведеність існування формувань Цивільної оборони у тресті «Рівнешляхбуд», оскільки у довідці № 23 від 28.03.2018 чітко зазначено, що ОСОБА_1 працював у 1987 році на автодорозі Чорнобильська АЕС - Славутич в формуванні Цивільної оборони Спецавтобази № 21 тресту «Рівнешляхбуд» водієм 1 класу, на перевезенні будівельних матеріалів по об'єктах будівництва автодороги.

Виходячи із системного аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що надані позивачем документи підтверджують факт його участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, та, відповідно, дають йому право на встановлення статусу інваліда війни та отримання посвідчення інваліда війни. Відмова відповідача щодо встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення є протиправною та такою, що порушує його право на одержання вказаного статусу та пов'язаного з ним соціального захисту.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду 23 травня 2018 року у справі № 817/1105/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді О. І. Мікула
Д. М. Старунський