Справа № 1540/3389/18
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3389/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2018 року м.Одес
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Соколенко О.М.;
при секретарі судового засідання Любімовій О.Є.
представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),-
представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),-
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства Комерційний банк Інвестбанк про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,-
ВСТАНОВИВ:
10.07.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного акціонерного товариства КБ Інвестбанк, в якій позивач просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства КБ Інвестбанк, суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2017 році у розмірі 180563,16 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8667,20 грн.
Ухвалою суду від 13.07.2018 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві від 26.07.2018 року зазначає, що згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік, наданого відповідачем до відділення Фонду, середньооблікова чисельність штатних працівників публічного акціонерного товариства Комерційний банк Інвестбанк склала 38 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач повинен був створити 2 робочих місця, проте було створено лише 1.
Як стверджує позивач, на підприємстві відповідача протягом 2017 року працювали особи з інвалідністю, а саме: ОСОБА_3 (1 місяць); ОСОБА_4 (1 місяць); ОСОБА_5 (4 місяці); ОСОБА_6 (0 місяців); ОСОБА_7 (0 місяців); ОСОБА_8 (0 місяців); ОСОБА_9 (5 місяців), що дорівнює 0,9 місяців (11:12=0,9 місяців)
Отже, позивач вважає, що відповідач не виконав норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2017 року.
Позивач зазначає, що всупереч ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні відповідач не сплатив самостійно в строк до 15 квітня 2018 року, адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Несплата штрафних санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів на рахунки органів Державного казначейства в дохід Державного бюджету України завдає істотної шкоди інтересам держави, оскільки підриває правову та економічну основу соціального захисту населення з реалізації конституційних прав і свобод громадян.
З посиланням на положення ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні позивач вказує, що станом на 04.07.2018 року відповідач повинен сплатити й пеню, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, що становить 8667,20 грн.
Ухвалою суду від 31.07.2018 року судом:
- прийнято до розгляду позовну заяву Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (в редакції від 26.07.2018 року);
- відкрито провадження у справі за позовною заявою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства Комерційний банк Інвестбанк про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені;
- вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України.
- встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи;
- запропоновано відповідачу - публічному акціонерному товариству Комерційний банк Інвестбанк надати до суду протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі: відомості стосовно того, чи надавав відповідач у 2017 році до центру зайнятості інформацію звітність № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії) (далі - форма № 3-ПН), в тому числі, про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця людей з інвалідністю; у разі надання такої інформації відповідачем до центру зайнятості, - надати до суду відомості стосовно того, чи направлялися службою зайнятості люди з інвалідністю для працевлаштування на підприємстві відповідача та чи були вони працевлаштовані із підтверджуючими доказами та відповідні звіти за формою №3-ПН; у разі наявності, - інші докази щодо прийняття відповідачем участі у напрямку працевлаштування інвалідів, зокрема, докази подачі до засобів масової інформації оголошень, на відповідних ресурсах мережі Інтернет, тощо, оголошення про прийом на роботу людей з інвалідністю.
Ухвалою суду від 01.10.2018 року, з метою повного та всебічного зясування обставин у справі, судом витребувано з Одеського міського центру зайнятості відомості стосовно того, чи надавало публічне акціонерне товариство Комерційний банк Інвестбанк у 2017 році до центру зайнятості звітність № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії) (далі - форма № 3-ПН), в тому числі, про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця людей з інвалідністю із доказами на їх підтвердження (у разі надання належним чином засвідчені копії відповідних звітів).
Оскільки для вирішення даної адміністративної справи існувала необхідність в отриманні витребуваних судом доказів, а також, зважаючи на те, що станом на 01.10.2018 року спливав строк, визначений статтею 258 КАС України для розгляду даної адміністративної справи в порядку ст.262 КАС України, ухвалою суду від 01.10.2018 року судом:
- вирішено проводити розгляд справи за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства Комерційний банк Інвестбанк про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені в порядку загального позовного провадження;
- призначено підготовче засідання на 25.10.2018 року о 16:00 год.
У звязку із тим, що станом на 25.10.2018 року у відповідача не сплинув строк для подання відзиву на позовну заяву, у підготовчому судовому засіданні 25.10.2018 року судом оголошено перерву до 15.11.2018 року о 16:30 год.
Ухвалою суду від 15.11.2018 року судом закрито підготовче провадження в адміністративній справі за позовною заявою Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства Комерційний банк Інвестбанк про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені та призначено справу №1540/3389/18 до судового розгляду по суті на 03.12.2018 року о 16:00 год.
У судове засідання 03.12.2018 року представник позивача не зявився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи. При цьому від позивача 03.12.2018 року через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
У судовому засіданні 03.12.2018 року судом заслухано вступне слово представника відповідача, під час якого представником, з посиланням на положення п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено про відсутність підстав для стягнення з публічного акціонерного товариства Комерційний банк Інвестбанк адміністративно-господарських санкцій, оскільки вказана юридична особа перебуває в стані ліквідації та нього поширюються вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.
У звязку із необхідністю надання представником відповідача, який вперше зявився у судове засідання, додаткових доказів, судом оголошено перерву у судовому засіданні до 11.12.2018 року о 15:00 год.
У судовому засіданні 11.12.2018 року судом заслухано вступне слово представника позивача, яка підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, які були зазначені у вступному слові.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
Позивач відповідно до Положення про Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом бюджетної установи - Фонду соціального захисту інвалідів. Одним із покладених на відділення Фонду завдань є збір сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (п.6 Положення).
Згідно приписів ч.9 ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні (надалі - Закон № 875-ХІІ, Закон), підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.
Згідно довідки Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 25.03.2008 року за № 2670, акціонерний комерційний банк «Інвестбанк» (ідентифікаційний код юридичної особи 20965649) зареєстрований в Одеському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 25.03.2008 року (т.1 а.с.28).
Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз.1 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. N 70 (далі Положення №70), звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Судом встановлено, що відповідачем за підписами керівника та головного бухгалтера підприємства складено звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою № 10-ПІ, який зареєстровано в Одеському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 01.03.2018 року за вхідним №5053 (т.1 а.с.10).
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства,організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Тобто, відповідною нормою для підприємств, установ, організацій, зокрема, встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю.
У поданому до позивача звіті за формою 10-ПІ за 2017 рік, відповідач зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2017 році становила 38 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 1 особа; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні становить 2 особи; фонд оплати праці штатних працівників 6861,40 грн., та середньорічна заробітна плата штатного працівника 180563,16 грн., сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 180563,16 грн.
Таким чином, відповідач самостійно у поданому ним звіті визначив суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 180563,16 грн.
При цьому, як зазначено відповідачем у розділі Список працюючих інвалідів штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2017 року вищевказаного звіту, на підприємстві відповідача протягом 2017 року пропрацювали особи з інвалідністю (т.1 а.с.11), а саме:
- на посаді начальника валютного відділу - ОСОБА_3 (1 місяць), який прийнятий на роботу на підставі наказу №47-Л від 09.11.1993 року та звільнений з роботи на підставі наказу №30-к від 14.02.2017 року;
- на посаді заступника начальника управління внутрішньобанківської безпеки - ОСОБА_4 (1 місяць), який прийнятий на роботу на підставі наказу №338-К від 17.09.2015 року та звільнений з роботи на підставі наказу №30-к від 14.02.2017 року;
- на посаді архіваріуса адміністративно-господарчого відділу - ОСОБА_10 (4 місяці), яка прийнята на роботу на підставі наказу №57-К від 10.08.2017 року;
- на посаді інженера адміністративно-господарського відділу - ОСОБА_6 (0 місяців), який прийнятий на роботу на підставі наказу №1-Л від 04.01.1993 року та звільнений з роботи на підставі наказу №7-к від 19.01.2017 року;
- на посаді старшого касира відділу супроводження БО відд. №30 - ОСОБА_7 (0 місяців), яка прийнята на роботу на підставі наказу №320-К від 07.09.2015 року та звільнена з роботи на підставі наказу №2-к від 16.01.2017 року;
- на посаді начальника відділу супроводження БО відд. №30 - ОСОБА_11 (0 місяців), який прийнятий на роботу на підставі наказу №18-К від 19.01.2016 року та звільнений з роботи на підставі наказу №20 від 12.01.2017 року;
- на посаді старшого економіста - ОСОБА_9 (5 місяців), яка прийнята на роботу на підставі наказу №58-К від 09.06.2015 року та звільнена з роботи на підставі наказу №54-к від 01.06.2017 року.
Тобто, як вбачається з вказаного звіту, відповідачем зазначено, що вказані особи пропрацювали у 2017 році сумарно протягом 11 місяців.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
З аналізу вищенаведених норм ст.18, ст.19 Закону № 875-ХІІ, вбачається, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У той же час підприємство зобов'язане створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Отже, закон не покладає обов'язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - осіб з інвалідністю.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня у справі № 819/639/17.
При цьому, Законом № 875-ХІІ також визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.
З огляду на викладене, обов'язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу субсидіарно покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.
Разом з тим, як вбачається з приписів частини третьої статті 18 Закону № 875, до обов'язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування осіб з інвалідністю, бо саме з цією метою роботодавці зобов'язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.
Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України Про зайнятість населення №5067 (далі - Закон № 5067) визначено, що роботодавці зобов'язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Відповідно до абз.3 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. N 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067 наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року затверджено форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі - Наказ № 316).
Відповідно до приписів пункту 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, (у редакції чинній до 07.02.2017) форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й).
Згідно з приписами пункту 5 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, (у редакції чинній з 07.02.2017) форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
В контексті прийнятого Закону № 5067 та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) на роботодавців покладено обов'язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й) (до 07.02.2017 року), а починаючи з 07.02.2017 року - не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії.
З огляду на вищезазначене, звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю і, водночас, запитом про направлення на підприємство осіб для працевлаштування.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов'язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.
Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
При цьому, згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17 встановлено, що якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) у визначений строк з дати відкриття вакансії, він виконав обов'язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Тобто, передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово (або декілька разів на рік) подав звітність форми № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) у строк не пізніше 10 робочих днів (до 07.02.2017 року) та 3 робочих днів (з 07.02.2017 року) з дати відкриття вакансії, він виконав свій обов'язок щодо звітування своєчасно та в повному обсязі.
Таким чином, до обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування, крім створення відповідних робочих місць, відноситься також надання Державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації такого працевлаштування, і саме подання такої інформації (звітність форми № 3-ПН) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й) (у період до 07.02.2017 року) та не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії (починаючи з 07.02.2017 року) може свідчити про вчинення роботодавцем усіх дій, необхідних дій для працевлаштування осіб з інвалідністю і, відповідно, про наявність підстав для звільнення від відповідальності, передбаченої статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні. Будь-які інші дії роботодавців не виправдовують та не звільняють від відповідальності за порушення правил господарської діяльності.
Відтак, у справах цієї категорії визначальним є дослідження факту подання роботодавцями звітності форми № 3-ПН.
Таким чином, неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду України від 9 липня 2013 року та 19 листопада 2013 року (справи №№ 21-200а13, 21-397а13 відповідно), у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі 825/1276/18 та в силу приписів частини пятої статті 242 КАС України враховується при вирішенні цієї справи.
В свою чергу, суд зазначає, що доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми № 3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16.
Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Як вбачається з наданого на виконання ухвали суду листа Одеського міського центру зайнятості, публічне акціонерне товариство «КБ «Інвестбанк» у 2017 році не подавало до центру зайнятості звітності форми 3-ПН Інформацію про попит на робочу силу (вакансії), в тому числі про створення робочих місць для працевлаштування людей з інвалідністю та про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця людей з інвалідністю (т.1 а.с.57).
Таким чином, судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «КБ «Інвестбанк» у 2017 році не інформувало центр зайнятості про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні відповідачу центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Вказані обставини також не були спростовані відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи.
З огляду на викладене, оскільки відповідачем самим підтверджено обставини щодо працевлаштування лише 1 особи з інвалідністю замість нормативу 2 особи, суд погоджується з твердженням позивача, що відповідно до чинного законодавства щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, норматив робочих місць протягом 2017 року на підприємстві відповідача не виконано, оскільки кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю становить 1 особа.
Таким чином, з огляду на вищевказане у своїй сукупності, в такому випадку відповідач як учасник господарських відносин не вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто, не здійснив заходів для недопущення господарського правопорушення.
Частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.
При цьому, передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов'язку сплати адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п'ятої статті 19 Закону № 875, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулась до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.
Відповідно до розрахунку адміністративно-господарських санкцій Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, нарахованих відповідачу за 2017 рік від 14.03.2018 року за № 03-1/472/2, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить - 2 особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 1, кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих ними - 1, середньорічна заробітна плата складає 180563,16 грн., а тому, сума адміністративно-господарських санкцій за недотримання відповідачем у 2017 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" дорівнює 180563,16 грн. (т.1 а.с.12).
Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача надіслано вказаний розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2017 звітний рік.
При цьому, як вже встановлено судом, відповідачем самостійно у поданому ним до позивача звіті визначено суму адміністративно-господарських санкцій, також, у розмірі 180563,16 грн.
Згідно з ч.4 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України
Відповідно до ч.2 статті 20 Закону № 875-ХІІ, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Як вбачається з позовної заяви, у зв'язку з несплатою відповідачем вказаних адміністративно-господарських санкцій у строк до 04.07.2018 року, останньому була нарахована пеня у розмірі 8667,20 грн., детальний розрахунок якої наведено у позові та відповідає дійсності.
Згідно ч.2 ст. 218 ГК України - учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.
Разом з цим, аналіз вищевказаних положень статей 18,19,20 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні дає підстави дійти до висновку, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, покладено обов'язок по-перше: виділити та створити робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, по-друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по-третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
Судом встановлено, що на підприємстві відповідача протягом 2017 року фактично було створено лише одне робоче місце для працевлаштування людей з інвалідністю.
При цьому відповідач у 2017 році належним чином не виконав свій обовязок по інформуванню центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, шляхом надання звітів форми 3-ПН.
Викладене свідчить про невиконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, встановлених ст. 19 України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні та неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач протягом 2017 року не вжив залежні від нього заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю з метою виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у відповідності до законодавства, а отже відповідачем не було вчинено необхідні дії для недопущення правопорушення, за яке передбачається адміністративного-господарська санкція.
При цьому, вирішуючи питання чи підлягають вказані адміністративно-господарська санкція та пеня стягненню з відповідача в межах розгляду даної адміністративної справи, зважаючи на посилання відповідача щодо перебування в процесі ліквідації та розповсюдження на відповідача вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.12.2016 року № 2856 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Інвестбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», зокрема, розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Інвестбанк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на один місяць з 16 грудня 2016 року по 15 січня 2017 року.
На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.01.2017 року №86 «Про початок процедури ліквідації ПТ «КБ «ІНВЕСТБАНК» та делегування повноважень ліквідатора Банку», зокрема, з 13.01.2017 року припинено тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Інвестбанк» та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК».
Вказане рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.01.2017 року №86 «Про початок процедури ліквідації ПТ «КБ «ІНВЕСТБАНК» та делегування повноважень ліквідатора Банку» прийнято відповідно до п.2 ч.5 ст.12, ч.1 ст.35, ч.4 та ч.5 ст.44, ст.ст.45,47,48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та постанови Правління Національного банку України від 11.01.2017 року №17-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК».
Суд зазначає, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Відповідно до ч. 8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Таким чином, зважаючи на те, що в ПАТ «КБ «Інвестбанк» у 2017 році було встановлено тимчасову адміністрацію банку та, в подальшому, розпочато процедуру його ліквідації, до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним по відношенню до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Так, відповідно до п.3 ч.5 ст.36 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку.
Як вже встановлено судом тимчасова адміністрація в ПАТ «КБ «Інвестбанк» була запроваджена строком на один місяць з 16 грудня 2016 року по 15 січня 2017 року.
В той же час, адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2017 році та пеня за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі, які позивач просить суд стягнути з відповідача, застосовані та нараховані ПАТ «КБ «Інвестбанк» за 2017 рік, а не за 15 днів січня 2017 року.
Таким чином, посилання відповідача на положення п.3 ч.5 ст.36 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог є необґрунтованими, безпідставними та не приймаються до уваги судом, оскільки адміністративно-господарські санкції та пеня нараховувались позивачу вже після припинення тимчасової адміністрації на ПАТ «КБ «Інвестбанк».
В той же час, суд зазначає, що згідно з п.1 ч.2 ст.46 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку, крім іншого припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у звязку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобовязань банку та зобовязання щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) вважається таким, що настав.
Відповідно до ч.3 ст.46 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Вимоги за зобовязаннями банку зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.
Враховуючи вищевикладене, стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені з відповідача за 2017 рік в межах розгляду даної адміністративної справи, суперечить вимогам статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пункту 2.4. глави 5 Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку.
З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що адміністративного-господарські санкції та пеня застосовані до публічного акціонерного товариства Комерційний банк Інвестбанк у період його ліквідації, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.
Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, з огляду на викладене позовні вимоги Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства Комерційний банк Інвестбанк про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені не підлягають задоволенню.
В силу приписів ст.139 КАС України, судові витрати не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 120, 139, 241-246, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства Комерційний банк Інвестбанк про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Пятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.12.2018 року.

Суддя О.М. Соколенко

.