Справа № 240/5374/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 грудня 2018 року м. Житомир справа № 240/5374/18

категорія 10.2.4

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 року №159 в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у сумі 6195,12 гривень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відтак, дослідивши подану ОСОБА_1 позовну заяву та додані до неї документи, суд встановив, що адміністративний позов подано з пропущенням строку на звернення до адміністративного суду.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною 1 стаття 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У зв'язку з цим, ухвалою від 21 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу було надано десятиденний строк з дня отримання копії вищезазначеної ухвали для усунення зазначених в ній недоліків, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску.

10 грудня 2018 року, на виконання вимог ухвали від 21 листопада 2018 року, до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду.

Розглянувши подану позивачем заяву, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до суду, з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов'язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

В позовній заяві ОСОБА_1 оскаржує дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не нарахування та не виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Водночас, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати").

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що сума донарахованої ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, без компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, була йому виплачена 29 грудня 2017 року.

У контексті зазначеного та з огляду на положення ст. 120, 122 КАС України суд вважає, що процесуальний строк для звернення до суду з даною позовною заявою почався для відповідача 30 грудня 2017 року (з наступного дня після виплати йому донарахованої суми пенсії без компенсації втрати частини доходів) та відповідно закінчився 30 червня 2018 року, після спливу шестимісячний строк, з дня, коли позивач дізнався про порушення свого права на виплату компенсації втрати частини доходів. Разом з тим, до суду з даним позовом позивач звернувся лише 16 листопада 2018 року, що підтверджується зазначеною на позовній заяві датою реєстраційного штампу.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про пропущенням ОСОБА_1 строку на звернення до суду під час подання позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів.

Разом з тим, в поданій до суду заяві про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду, в якості обґрунтування поважності причин пропуску вищезазначеного строку позивач зазначає, що при зарахуванні донарахованих коштів на його рахунок йому не було повідомлено про складові частини зазначених коштів та не надано копії розпорядження про перерахунок пенсії та розрахунок на доплату, а тому він не знав, що компенсація втрати частини доходів йому не була нарахована та виплачена. У зв'язку з цим, він змушений був 27 вересня 2018 року звернутись до відповідача з письмовою заявою про проведення виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.10.2018 № І-4308 йому було відмовлено у виплаті компенсації втрати частини доходів, а тому позивач вказує, що з моменту отримання ним 18 жовтня 2018 року вищезазначеної відмови, йому стало достеменно відомо про порушення його права на компенсацію Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вважає, що обчислення строку звернення до суду починається для нього 18 жовтня 2018 року (з дня отримання листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.10.2018 № І-4308). Отже, просить суд визнати поважними причини пропуску ним строку для звернення до суду з цим позовом.

З таким твердженням позивача суд не погоджується.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатило кошти позивачу у грудні 2017 року, виплата компенсації також мала б здійснюватись у відповідний місяць.

Суд звертає увагу, що за змістом частини 2 статті 122 КАС України строк для звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отримавши у грудні 2017 року на виконання судових рішень суми коштів (пенсії) та не отримавши сум компенсації у відповідний місяць, позивач дізнався, або принаймні повинен був дізнатись (мав таку можливість за умови активної поведінки, зокрема, шляхом звернення із відповідним запитом) про порушення його прав.

Отже, звернувшись 16 листопада 2018 року з позовом про захист прав, порушених у грудні 2017 року, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №524/10396/15-а (провадження №К/9901/12125/18) та від 22.11.2018 у справі №607/10010/16-а (провадження №К/9901/15542/18).

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про неповажність причин пропуску позивачем пропущеного строку на звернення до суду та відсутність правових для його поновлення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 04.10.2010 року у справі «Меньшакова проти України (заява № 377/02) зазначено, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ).

Право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93). Європейський суд з прав людини підкреслює, що у сфері тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні, його роль обмежується перевіркою того, чи результати такого тлумачення національними органами влади, особливо судами, відповідають Конвенції (рішення у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic), заява № 46129/99, п. 46, ЕСПЛ 2002-ІХ).

Крім того, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи, що право позивача на доступ до суду у встановлений законом строк не було обмежене, він не скористався ним, та в обґрунтування поважності причин пропуску строку не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Згідно з ч. 6 ст. 123 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович