Справа № 539/2061/17
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. ПолтаваСправа № 539/2061/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О. розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_1 МО України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив скасувати рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки від 20 квітня 2017 року № 35 із заробітної плати 3000 крб. за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 08 червня 1986 року по 30 червня 1986 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 МО України починаючи з 28 квітня 2017 року з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" набув право на призначення пенсії із заробітної плати, що мала бути ним одержана за роботу в зоні відчуження з урахуванням нещодавно розсекречених нормативних документів. У зв`язку з чим вважає незаконним cпірне рішення відповідача від 20 червня 2017 року № 234 про відмову в перерахунку пенсії на підставі довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року, позов задоволено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 10 липня 2018 року касаційну скаргу Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задоволено частково: постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа надійшла до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 03 серпня 2018 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 серпня 2018 року справу передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у Військової частини НОМЕР_1 МО України витребувано первинні розрахункові документи (відомості) на підтвердження нарахування та виплати ОСОБА_1 вказаних у довідці сум, на підставі яких Військовою частиною НОМЕР_1 МО України видано довідку від 20 квітня 2017 року № 35 на ім`я позивача відповідно до Постанови Верховного Суду від 10 липня 2018 року.

24 вересня 2018 року судом отримано відзив Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки обчислення заробітку позивача за роботу в зоні відчуження за червень 1986 року Військовою частиною НОМЕР_1 МО України здійснено з порушенням норм чинного законодавства на підставі різних законодавчих актів, що застосовувалися в різні періоди для обчислення заробітку за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відтак, перерахунок пенсії не може здійснюватись на підставі даних, які не відповідають первинним бухгалтерським документам.

28 вересня 2018 року ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Військову частину НОМЕР_1 МО України; повторно витребувано первинні розрахункові документи (відомості) на підтвердження нарахування та виплати ОСОБА_1 вказаних у довідці сум, на підставі яких Військовою частиною НОМЕР_1 МО України видано довідку від 20 квітня 2017 року № 35 на ім`я позивача.

12 жовтня 2018 року на адресу суду від третьої особи надійшли пояснення, згідно яких жодні первинні документи, які стали підставою для нарахування та виплати позивачу відображених у довідці від 20 квітня 2017 року № 35 сум, не збереглись.

Учасники справи явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд 11 грудня 2018 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, має ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково та отримує пенсію по інвалідності через Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

У 1986 році позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , звідки був відряджений на проведення робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Після повернення на попереднє місце служби йому було нараховано та виплачено заробітну плату за роботу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 08 червня 1986 року по 30 червня 1986 року.

Згідно з довідкою від 20 квітня 2017 року № 35, виданою Військовою частиною НОМЕР_3 , яка є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 , позивачу перераховано заробітну плату за роботу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 08 червня 1986 року по 30 червня 1986 року в сумі 3000 крб.

Позивач звернувся до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про перерахунок та виплату йому пенсії згідно вищевказаної довідки.

Відповідач відмовив у такому перерахунку, посилаючись на неправильність проведеного розрахунку грошового забезпечення та зазначаючи, що нарахування премії ОСОБА_1 у розмірі 40% проведено за відсутності підтверджуючих документів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Нормами статті 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності до частини першої статті 54 цього Закону пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 та 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі за текстом - Порядок № 1210).

Судом встановлено, що позивач брав участь з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 08 червня 1986 року по 03 вересня 1986 року /а.с. 7-9/.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Як зазначено у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 рр. осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища", листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф "секретно" з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 року № 2488-рс. Повідомляється також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року № 168-5, від 10 червня 1986 року № 207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року № 530-рс, від 16 грудня 1986 року № 694-рс, від 06 січня 1988 року № 12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: № 4с від 09 травня 1986 року, № 58с від 11 червня 1986 року, № 132с від 16 вересня 1986 року, № 179с від 25 грудня 1986 року, № 8с від 22 січня 1988 року. Постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1988 року № 491-106 і розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 31 травня 1990 року № ПП-22394 втратили чинність розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс і абзац четвертий розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс. Роз`яснення Держкомпраці СРСР від 15 вересня 1986 року № 0595 та лист Держкомпраці УРСР від 23 вересня 1986 року № 136 розсекречені. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища" від 05 червня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Отже, третьою особою в довідці від 20 квітня 2017 року № 35 правомірно враховано кратність розміру заробітної плати із врахуванням розсекреченої постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 "Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7), оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Як передбачено пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС" керівникам підприємств, установ та організацій надано право підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Виходячи з пункту 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, підпунктів 1, 4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок від 10 червня 1986 року № 207-7, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Крім того, постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про правонаступництво України" вказані нормативні акти не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України, іншими нормативними актами порядок та умови оплати праці осіб, що брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, не передбачені, у зв`язку з чим вони є діючими на теперішній час.

Зі змісту спірної довідки випливає, що розрахунок заробітної плати (грошового забезпечення) здійснено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Зазначені в довідці Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35 відомості підтверджуються військовим квитком серії НОМЕР_4 , витягом з наказу командира військової частини № 20 від 07 грудня 1998 року, архівною довідкою № 18427 від 29 травня 2003 року, архівною довідкою від 14 лютого 2012 року № 64498 Галузевого державного архіву МОУ, архівною довідкою від 07 травня 2012 року № 265/п Територіального архівного відділу Галузевого державного архіву МОУ, розрахунком за червень (а.с. 7-9, 127-129).

Задовольняючи позовні вимоги, суд зважає на те, що відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про недостовірність цієї довідки або окремих її відомостей. Таким чином, вказана довідка визнається судом як належний та допустимий доказ підтвердження розміру заробітної плати позивача у червні 1986 року.

Доводи відповідача щодо обчислення Військовою частиною НОМЕР_1 МО України заробітної плати позивача на підставі різних законодавчих актів, що застосовувалися в різні періоди для обчислення заробітку за роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а не на підставі первинних документів, судом оцінюються критично, з огляду на таке.

Переліченими вище нормативними актами передбачались підвищення до фактичних складових заробітної плати окресленого кола осіб. У дослідженому судом випадку такі підвищення не були своєчасно застосовані до обчислення заробітної плати для призначення пенсії позивачу.

Однак, це в жодному випадку не означає, що позивач має бути позбавлений права на належну йому частину заробітної плати, хоч вона йому і не була нарахована своєчасно.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, з аналізу положень трудового законодавства слідує, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у статті 94 Кодексу законів про працю України і статті 1 Закону України "Про оплату праці", та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону України "Про оплату праці".

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

При цьому, у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, строки звернення за усуненням таких порушень не застосовуються.

Тож Військовою частиною НОМЕР_1 МО України правомірно здійснено перерахунок заробітної плати позивача з урахуванням своєчасно не застосованих підвищень.

Згідно з пунктом 4 частини 3 Порядку №1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Враховуючи, що основний період виконання робіт з ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 припадав на червень 1986 року, а саме 23 дні, пенсія йому має обраховуватися згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35, виходячи із заробітної плати за червень 1986 року.

Частиною 6 Порядку № 1210 передбачено, що в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

Посилання відповідача про документальну непідтвердженість 40% премії ОСОБА_1 , що включена до довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35, відхиляються судом, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень не забезпечив надання суду доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування розміру, правомірності нарахування та включення зазначеного показника до спірної довідки.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим відображення у довідці Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35 премії у розмірі 651,36 крб.

Посилання відповідача на не те, що розрахунок грошового забезпечення позивача проведено за методикою розрахунку для осіб, які призвані на військові збори з підприємств, установ, організацій, а не для військослужбовців - є безпідставними, оскільки аналіз вищевказаних норматвино-правових актів дає підстави для висновку, що чинне у 1986 році законодавство, яким регулювався порядок нарахування заробітної плати ліквідаторам наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС, не розмежовувало вищевказану категорію осіб за основним місцем роботи та не передбачало жодних преференцій чи обмежень щодо нарахування грошового забезпечення для військослужбовців, залучених до ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС.

Слід також зауважити, що відповідачем на спростування вищевказаного висновку суду не наведено законодавчих актів які б регулювали порядок нарахування та виплати грошового забезпечення військослужбовцям за роботу, пов`язану з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС, та не здійснено контррозрахунку для порівняння зі складовими показниками спірної довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В дослідженому випадку суд вважає, що відповідачем на виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надано суду жодних доказів на спростування достовірності відомостей довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35.

Таким чином, суд вважає відмову відповідача у здійсненні перерахунок пенсії ОСОБА_1 , на підставі наданих ним документів про заробітну плату за роботу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за червень 1986 року, необґрунтованою, а відтак, позовні вимоги про скасування рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 20 червня 2017 року № 234 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, зважаючи на те, що спірне рішення є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправними і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог: визнати протиправним та скасувати рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 20 червня 2017 року № 234.

Суд також погоджується з обраним позивачем способом захисту його порушених прав, а тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з урахуванням відомостей довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35 з 28 квітня 2017 року (дати звернення позивача за перерахунком) з урахуванням виплачених сум.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Шевченка, 8, м. Лубни, Полтавська область, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_1 МО України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 20 червня 2017 року № 234.

Зобов`язати Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсію по інвалідності ОСОБА_1 з урахуванням відомостей довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35 з 28 квітня 2017 року з урахуванням виплачених сум.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова