Справа № 813/1194/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/740/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р.В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року в справі № 813/1194/18 (головуючий суддя - Мартинюк В. Я., м. Львів, повне рішення складено 11 липня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська, управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області, Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (правонаступником яких є Головне управління Пенсійного фонду України Львівської області) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів на відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2018 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (з урахуванням уточнення позовних вимог) про визнання протиправними дій управлінь Пенсійного фонду України: в Жовтневому районі м. Луганська з 01.01.2011 по 31.07.2014, в Жидачівському районі Львівської області з 01.08.2014 по 30.03.2017, Миколаївського об'єднаного управління Львівської області з 31.03.2017 по 05.02.2018 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 06.02.2018 по дату прийняття рішення у адміністративній справі, щодо нарахування і виплати пенсії з порушенням положень статті 21, частин другої і третьої статті 22, частин першої і другої статті 24 Конституції України, частини першої статті 58 Конституції України, статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та абзаців шостого і сьомого частини першої статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 45627 (сорок п'ять тисяч шістсот двадцять сім) грн. 05 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями територіальних управлінь Пенсійного фонду України з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2017 року; зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.10.2017 року здійснити перерахунок і виплату пенсії з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з пенсії якої сплачено страхові внески у 2016 році, та величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, а також з урахуванням підвищення пенсії з 01.05.2011 року на 100 грн. 00 коп. з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення» з урахуванням непроведених виплат ОСОБА_1

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року за №2148-VIII проведена так звана пенсійна реформа,і вбачається, що законодавець застосував зворотну дію закону у часі, оскільки застраховані особи, яким призначена пенсія до 01.01.2012 року, при визначенні розміру пенсії набули права на застосування: середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за один календарний рік та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%. Також, позивач вказує, що пенсіонери, які мають однакову тривалість страхового стажу, і пенсія яким призначена у 2017 році, отримують пенсію у розмірі, що на 35% перевищує розмір пенсії пенсіонерів, яким пенсія призначена до 01.01.2017 року, відповідно є наявність дискримінації застрахованих осіб, пенсія яким призначена до 01.01.2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_1, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що органи пенсійного фонду повинні застосовувати Конституцію України, норми якої є нормами прямої дії, а не закони, які звужують права пенсіонерів та створюють дискримінацію за віком.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в її задоволенні.

Судом апеляційної інстанції проведено заміну відповідачів управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області, Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на їхнього правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Також встановлено, що управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська знаходиться на непідконтрольній українській владі території, переміщення управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі на сьогоднішній день не відбулося (лист Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 03 грудня 2017 року № 16717/07).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, частина позовних вимог - залишенню без розгляду, а в решті позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до матеріалів електронної справи з 10.12.2009 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», загальний стаж роботи становить 41 рік 04 місяці 12 днів. Індивідуальний коефіцієнт заробітку для обчислення пенсії - 1,37479. Для обчислення пенсії враховано заробіток з 01.02.1986 року по 31.01.1991 року та з 01.07.2000 року по 31.12.2009 року. Для розрахунку пенсії взято середню заробітну плату за 2009 рік, яка становила - 1650,43 грн. Коефіцієнт стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 становив 0,59738. Індивідуальний коефіцієнт заробітку після перерахунку пенсії з 01.10.2014 - 1,38954.

Також встановлено, що станом на 01.10.2017 року розмір пенсії позивача становив 2411 грн. 83 коп., в тому числі: 2179 грн. 51 коп. - основний розмір пенсії за віком у відповідності до ст.27 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV; 232 грн. 32 коп. - доплата за понаднормативний стаж.

Позивачем заявлено ряд позовних вимог, разом з тим колегія судді вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська за період з 01 січня 2011 року по 31 липня 2014 року, до управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області за період з 01 серпня 2014 року по 30 березня 2017 року, Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області за період з 31 березня 2017 року по 26 вересня 2017 року включно підлягають залишенню без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує дії відповідачів щодо нарахування і виплати пенсії з порушенням (на думку позивача) положень статті 21, частин другої і третьої статті 22, частин першої і другої статті 24 Конституції України, частини першої статті 58 Конституції України, статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та абзаців шостого і сьомого частини першої статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.01.2011 року по дату прийняття рішення судом та просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію за вказаний період.

Судом встановлено, що підтвердженням того, що ОСОБА_1 було відомо про неналежне (на думку позивача) нарахування і виплату пенсії є неодноразове подання ним заяв та звернень до територіальних органів Пенсійного фонду

Однак позивач звернувся до суду лише 27 березня 2018, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановлено частиною другою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що намагався вирішити спірні питання іншими законними методами, що не призвели до позитивного їх вирішення, однак в зв'язку з допущеною бездіяльністю відповідачем змушений був звернутися до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів. Будь-яких інших поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду, тому суд не визнає причини пропуску строку поважними.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що посилання позивача на положення статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком, судом до уваги не беруться, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачу пенсія в правильному (на його думку) розмірі не була нарахована, а тому заборгованість з її виплати перед позивачем не виникла, відтак відсутні підстави для застосування положень вказаної норми щодо строку звернення до суду з цим позовом і до спірних правовідносин застосовується шестимісячний строк звернення до суду, визначений статтею 122 КАС України.

При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Аналогічна позиція з даного приводу неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 справа № 573/1759/17, від 03.05.2018 справа № 805/402/18.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська за період з 01 січня 2011 року по 31 липня 2014 року, до управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області за період з 01 серпня 2014 року по 30 березня 2017 року, Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області за період з 31 березня 2017 року по 26 вересня 2017 року включно підлягають залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 за період з 27 вересня 2017 року по дату прийняття рішення в справі, такі не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що 11 жовтня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017, пунктом 19 розділу I якого внесено ряд змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, зокрема, підпунктом 27 пункту 19 внесено зміни до розділу XV "Прикінцеві положення" Закону.

З урахуванням таких змін, пунктом 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Пунктом 4-4 цього розділу закріплено правило, за яким з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Відповідно до частини 4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %. Оскільки ж реалізація права позивача на пенсію на підставі Закону №1058-ІV проводилась не вперше так, як до 05 жовтня 2017 року він отримував пенсію по віку за нормами цього Закону, то в даному випадку мова йде про перерахунок пенсії, а не про її призначення.

З матеріалів справи вбачається, що пенсія була призначена позивачу відповідно до положень Закону № 1058-IV до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", у зв'язку з чим у відповідності до вище вказаних положень підлягала перерахунку з 01 жовтня 2017 року з врахуванням ч. 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 03.06.2014 року "Великода проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Також, позивач не вказує на будь-які порушення закону при здійсненні перерахунку його пенсії з боку органу Пенсійного фонду України, разом з тим, свої вимоги обґрунтовує невідповідністю Закону України від 03.10.2017 року за №2148-11 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» положенням Конституції України, що, на думку позивача, призвело до дискримінації застрахованих осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності зазначеним законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 8 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

З наведеного можна дійти висновку, що захисту у судовому порядку підлягає право особи, яке зазнало порушення з боку суб'єктів владних повноважень, зокрема органу Пенсійного фонду України.

В даному ж випадку колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено, а судом не встановлено порушень відповідачем чинного законодавства при здійсненні перерахунку пенсії позивачу у зв'язку із прийняттям змін до пенсійного законодавства України.

При цьому, ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів, які б в конкретному випадку вказували на те, що у зв'язку із здійсненням перерахунку пенсії права останнього були порушені, а він є дискримінований.

З приводу доводів позивача про невідповідність норм Закону України від 03.10.2017 року за №2148-11 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» положенням Конституції України, то, з врахуванням повноважень суду, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, суди не вправі оцінювати закони.

Частиною 3 ст. 317 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі; судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Встановлено, що судом першої інстанції при розгляді справи № 813/1194/18 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська, управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області, Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (правонаступником яких є Головне управління Пенсійного фонду України Львівської області) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання територіальні органи пенсійного фонду, а саме управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська, управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області, Миколаївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області, що є обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року в справі № 813/1194/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська за період з 01 січня 2011 року по 31 липня 2014 року, до управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області за період з 01 серпня 2014 року по 30 березня 2017 року, Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області за період з 31 березня 2017 року по 26 вересня 2017 року включно (правонаступником яких є Головне управління Пенсійного фонду України Львівської області) - залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.