Справа № 826/5582/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

13 грудня 2018 року Справа № 826/5582/18

Суддя-доповідач Шостого апеляційного адміністративного суду Епель О.В. у м. Києві, перевіривши матеріали апеляційної скарги Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт трейдінг» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт трейдінг» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування рішення Комісії ДФМ України щодо відмови в реєстрації розрахунку коригування до податкової накладеної та зобов'язання відповідача зареєструвати такий розрахунок.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

Перевіривши зазначену апеляційну скаргу, суд вважає, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 295 та п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС України, а саме: апелянтом пропущено строк на подання апеляційної скарги та не надано доказів сплати судового збору до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Так, відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваного рішення суду апелянтом отримано 12.07.2018 р., а дана апеляційна скарга ним подана лише 30.11.2018 р., тобто майже через 4,5 місяців.

При цьому, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в обґрунтування причин поважності пропуску вказаного строку відповідач зазначив, що причиною його пропуску стала неможливість своєчасної сплати судового збору і перенавантаженість юридичного управління та що строк на апеляційне оскарження в один рік ним не пропущено.

Однак, такі доводи заявника клопотання є необґрунтованими, оскільки дотримання строків оскарження судового рішення є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

У свою чергу, статтею 44 КАС України регламентовано обов'язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, виконання обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту і строку подання апеляційної скарги покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі необхідні для цього дії.

При цьому, поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду визнаються лише ті, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють державний орган від обов'язку своєчасної сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб'єктами, які реалізують свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Тож, особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а тому обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб'єктами владних повноважень не є об'єктивними та непереборними підставами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах встановленого законодавством строку апеляційного оскарження та реалізувати право щодо оскарження без порушення порядку здійснення такої процесуальної дії.

З викладеного вбачається, що довготривала процедура погодження та сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2018 р. у справі 804/958/17, від 17.10.2018 р. у справі № 808/2282/15, від 01.10.2018 р. у справі № 813/4076/15, від 20.04.2018 р. у справі № 822/2337/17, від 17.10.2018 р. у справі № 810/1802/17, від 02.10.2018 р. у справі № 805/3544/17-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковими для колегії суддів при розгляді вищевказаного клопотання апелянта.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких, держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Крім того, у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

У свою чергу, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов'язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

При цьому, обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, з положень ст. 296 КАС України та Закону України «Про судовий збір» вбачається, що сплата судового збору має здійснюватися до того суду, до якого подається апеляційна скарга.

Однак, з наданого апелянтом платіжного доручення від 18.10.2018 р. № 2491 вбачається, що судовий збір ним сплачено до Київського апеляційного адміністративного суду, а не до Шостого апеляційного адміністративного суду, який на підставі ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах» станом на 18.10.2018 р., тобто на дату сплати апелянтом судового збору, був створений та діяв вже більше двох тижнів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент виникнення в апелянта права на апеляційне оскарження рішення суду у цій справі, встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка була чинною на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом у цій справі, закріплено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру юридичною особою справляється судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У Законі України «Про Державний бюджет на 2018 рік» станом на 01.01.2018 р. було встановлено розмір прожиткового мінімуму 1762,00 грн.

Предметом даного спору є постанова відповідача, що за своєю сутністю та змістом є вимогою немайнового характеру.

Отже, судовий збір за подання до суду адміністративного позову в цій справі складає 1762,00 грн., а розмір судового збору за подання апеляційної скарги: 1762х150%= 2643,00 грн. та підлягає сплаті за наступними реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 1055; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - судовий збір, Шостий апеляційний адміністративний суд, справа № 826/5582/18.

Згідно з ч. 2 ст. 298 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 296 Кодексу, застосовуються правила ст. 169 Кодексу, відповідно до яких апеляційна скарга залишається без руху і апелянту надається строк для усунення її недоліків до десяти днів з дня вручення ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без руху і апелянту слід надати строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Керуючись ст.ст. 169, 295, 296, 298, ч. 2 ст. 321, ч. 2 ст. 325, ст.ст. 328-331 КАС України, суддя-доповідач,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без руху.

Надати апелянту строк для усунення недоліків його апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з наведенням обґрунтувань поважності причин його пропуску, а також шляхом подання доказів сплати судового збору до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Роз'яснити, що в разі неподання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження особою в зазначений строк або якщо вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження, а в разі не усунення інших недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений даною ухвалою суду, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута апелянту

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач О.В. Епель