Справа № 1340/5012/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3433/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2018р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській обл., Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській обл. про визнання протиправними і скасування постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження (суддя суду І інстанції: Сакалош В.М., час та місце ухвалення судового рішення: 30.10.2018р., м.Львів),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2018р. відмовлено в порядку п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській обл., Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській обл. про визнання протиправними і скасування постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження, оскільки такий не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (а.с.1-3).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який в апеляційній скарзі просить скасувати судову ухвалу і передати справу на розгляд до суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильної відмови у відкритті провадження у справі (а.с.13-15).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ним подано до суду позовну заяву, в якій він оскаржує постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору і відкриття виконавчого провадження для стягнення вказаного збору. Із змісту ч.1 ст.287 КАС України, ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що законодавством установлено спеціальний порядок судового оскарження рішень (постанов) державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, при цьому вказані спори віднесені до компетенції адміністративних судів. Підтвердженням наведеного є усталена практика Великої палати Верховного Суду.

Таким чином, судом першої інстанції помилково відмовлено у відкриття провадження по вказаній справі.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що розглядуваний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні постанови державного виконавця прийняті в ході примусового виконання виконавчого листа № 2-673/2011 від 10.06.2012р., виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської обл., щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 4092263 грн. 10 коп. за кредитним договором та 1820 грн. судових витрат.

Отже, позивачем оскаржуються рішення державного виконавця в рамках примусового виконання рішення суду в цивільній справі, а тому позивач має право на оскарження дій, бездіяльності та рішень відповідача до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Між тим, вказані висновки суду першої інстанції слід вважати хибними і неправильними, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 26.10.2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

постанову ВП № 34525096 від 01.11.2013р. про стягнення з боржника виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській обл. Германчуком Р.В.;

постанову ВП № 57384562 від 09.10.2018р. про відкриття виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській обл. Литвиненко Н.В. (а.с.5-9).

Із змісту позовної заяви слідує, що вказані рішення стосуються примусового виконання виконавчого листа № 2-673/2011 від 10.06.2012р., виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської обл., щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 4092263 грн. 10 коп. за кредитним договором та 1820 грн. судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовим спором у розумінні п.2 ч.1 ст.3 КАС України є спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За частинами 1 і 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в силу вимог ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» спірні постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження для примусового стягнення такого збору можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду, а тому висновок суду першої інстанції про належність цього спору до цивільної юрисдикції є помилковим.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Великої Палати від 14.11.2018р. у справі № 820/4243/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковою під час вирішення наведеного спору.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що наведений спір може бути розглянутий в межах судочинства, що передбачає вирішення приватно-правового спору, не ґрунтуються на вимогах закону.

З урахуванням вищевикладених висновків про належність розглядуваного спору до публічно-правових, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги повинні розглядатися судом у порядку КАС України.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена за неправильного застосування норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильної відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, а відтак вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2018р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 1340/5012/18 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 17.12.2018р.