Справа № 328/2196/17(2-а/328/94/17)
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 грудня 2018 року

Київ

справа №328/2196/17(2-а/328/94/17)

адміністративне провадження №К/9901/15222/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Гриціва М.І.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні справу за касаційною скаргою Міністерства оборони України (далі Міноборони) на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2017 року (суддя Погрібна О.М.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2018 року (судді Білак С.В., Шальєва В.А., Олефіренко Н.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міноборони про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міноборони, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок травми, контузії та захворювання, отриманих під час виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975) та статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ);

- скасувати протокол засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 07 липня 2017 року № 73 в пункті 24, щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та провести виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-ХІІ та Порядком № 975 у розмірі: 290 000 грн. (двісті дев`яносто тисяч) та стягнути з Міноборони на користь позивача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Токмацький районний суд Запорізької області постановою від 12 жовтня 2017 року позовні вимоги задовольнив частково:

визнав протиправним і скасував рішення Міноборони, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міноборони, викладене у пункті 24 протоколу від 07 липня 2017 року № 73 щодо відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги;

зобов`язав Міноборони призначити та вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Порядку №975 та Закону № 2011-ХІІ.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 09 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

При ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та з метою реалізації цього права надав відповідачеві необхідні документи для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, проте Міноборони безпідставно відмовило в її призначенні.

Міноборони не погодилося із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій і звернулося із касаційною скаргою про їх скасування та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник указує на відсутність порушень в діях Міноборони з огляду на не надання позивачем повного переліку документів, зокрема, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії) та те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Покликається на те, що повноваження щодо розгляду питань щодо прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги належать до виключної компетенції розпорядника бюджетних коштів, яким є Міністерство. З огляду на це суд не вправі зобов`язати відповідний орган прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги.

У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 в період часу з 07 лютого 1985 року по 02 листопада 1986 року проходив військову службу в лавах Збройних сил, на території Афганістану (ДРА) у складі обмеженого контингенту радянських військ, на посаді рядового складу, що підтверджується довідкою Токмацького об`єднаного міського військового комісаріату від 13 червня 2016 року.

Відповідно до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63, на території Афганістану (ДРА) в період з квітня 1978 року по грудень 1999 року велись бойові дії. Згідно із Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 визнано учасником бойових дій.

Зазначене також підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 .

Висновком спеціаліста Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи у галузі судово-медичної експертизи від 22 червня 2016 року № 1625/Ж за результатами огляду позивача встановлено обставини та період (1985 рік) отриманого поранення, а саме: описані рубці в лобній ділянці зліва, в лобній ділянці справа, на тильно-зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, на передній поверхні лівої гомілки, в верхній третині, на передній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні правої гомілки в верхній третині є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у зазначений строк, тобто у 1985 році.

Згідно з копією витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 20 липня 2016 року за № 3182, вогнепальні осколкові поранення голови, лівої верхньої кінцівки, обох нижніх кінцівок (контузія 1985 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , наслідком яких стали рубці в зазначених ділянках, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського бюро судово-медичної експертизи № 1625/ж від 22 червня 2016 року та які у подальшому призвели до розвитку: «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії 1985 року) у вигляді посттравматичної та дициркуляторної енцефалопатії 2-3 ст., з двобічною пірамідною недостатністю, вираженим церебростенічним синдромом, вегето-судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, прогресуючий кризовий перебіг. Післятравматичного церебрального арахноїдиту (1985 року) з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, частими (1-2 р/тиждень) лікворо-гіпертензивними кризами, центральною вестибулярною дисфункцією 2-3 ст., стійко вираженим цефалгічним, вестибулоатактичним синдромом. ІХС; атеросклеротичного кардіосклероз, СН 2А. Гіпертонічної хвороби II ст.», підтверджується медичними документами, поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 0679220 від 05 жовтня 2016 року з цієї ж дати ОСОБА_1 первинно встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з пораненням, контузією, захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, безтерміново.

05 жовтня 2016 року Управління соціального захисту населення Токмацької райдержадміністрації Запорізької області видало позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 інваліда ІІ групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України до ветеранів інвалідів війни.

15 грудня 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

Запорізький обласний військовий комісаріат листом від 21 листопада 2016 року повернув позивачу документи, які він надав, для доопрацювання. Рішення мотивував тим, що в них відсутня довідка про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зазначені дії ІНФОРМАЦІЯ_1 були оскаржені позивачем і за результатами розгляду його позовної заяви Жовтневий районний суд м. Запоріжжя постановою від 23 лютого 2017 року у справі № 331/885/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2076 року, визнав такі дії визнані неправомірними, зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до Міністерства оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 31 травня 2017 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Запорізького обласного військового комісаріату на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2017 року відмовив за необґрунтованістю.

На виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2017 року, Міноборони розглянуло заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги з доданими документами та 11 липня 2017 року затвердило протокол від 07 липня 2017 року за № 73, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовили у призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги було зазначено те, що позивач не подав документ, що свідчить про обставини поранення.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

З огляду на встановлені обставини справи суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що, оскільки інвалідність ІІ групи позивачу встановлено після звільнення з військової служби та набрання чинності Законом України від 04 липня 2012 року № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» та Порядком № 975, що визначають розмір та порядок виплати одноразової грошової допомоги, інвалідність настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, отже позивач має право на отримання одноразової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Наведені фактичні обставини в своїй сукупності дають підстави вважати, що суди попередніх інстанцій правильно їх оцінили, слушно визначили норми прави, які регулюють спірні правовідносини, застосували їх до цих відносин та захистили права позивача у формі зобов`язання Міноборони як суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як особі, що має ІІ групу інвалідності.

Твердження скаржника про неправильну оцінку судами фактичних обставин справи ховає в собі прохання переоцінити юридичну природу цих обставин. Однаке Верховний Суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (стаття 341 КАС, у редакції чинній з 15 грудня 2017 року).

Слід зазначити, що Під поняттям «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Доводи касаційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки судів.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

За наведених обставин колегія суддів визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, тому касаційну скаргу Міноборони слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 343, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,

постановив:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко