Справа № 1540/4841/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4841/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Позивача: Карпенка С.М.

Представника відповідача: не з`явився

Представника 3-ої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 13.08.2018 року; зобов`язати військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 року по 13.08.2018 року.

12.12.2018 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач виклав позовні вимоги наступним чином: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 13.08.2018 року у розмірі 42 672,15 грн.; зобов`язати військову частини НОМЕР_1 зробити розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.01.2016 року по 13.08.2018 року та надати в ході проведення судового розгляду справи; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 року по 13.08.2018 року у розмірі 42 672,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем за період проходження ОСОБА_1 військової служби з 01.01.2016 року по 13.08.2018 року (день виключення позивача зі списків особового складу військової частини) не було нараховано та виплачено позивачу індексації грошового забезпечення.

З огляду на викладене позивач 31.08.2018 року звернувся до відповідача із заявою про отримання довідки відносно розміру належної йому та невиплаченої індексації грошового забезпечення. Разом з тим, 04.09.2018 року військова частина НОМЕР_1 повідомила позивачу, що відповідно до листа Директора Департаменту фінансів від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (із змінами), індексація грошового забезпечення не нараховується до окремого розпорядження, а, отже зазначена довідка не може бути видана.

Не погоджуючи із протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 13.08.2018 року, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 26.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 22.11.2018 року.

Протокольною ухвалою суду від 22.11.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Міністерство оборони України.

Позивач у судовому засіданні 12.12.2018 року, посилаючись на обґрунтування, викладені у адміністративному позові, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник військової частини НОМЕР_1 до судового засідання 12.12.2018 року не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи відповідача було повідомлено належним чином та завчасно. Представником військової частини НОМЕР_1 надано до суду клопотання про проведення судового засідання за її відсутності (а.с. 72-74).

При цьому представник відповідача приймала участь у судовому засіданні 22.11.2018 року, де надала відзив на адміністративний позов та особисті пояснення по суті позовних вимог ОСОБА_1 . Просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі та зазначила, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України №78/0/66-17 від 08.08.2017 року та №10685/0/14-15/10 від 16.07.2015 року механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди відсутній.

Крім того, відповідно до пункту 7 роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року №248/3/9/1/2 у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (зі змінами), було зазначено, що індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення.

Також представник відповідача зазначила, що відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення повинна здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Разом з тим у межах наявного фінансового ресурсу у період з січня 2016 року по лютий 2018 року у Міністерства оборони України не було можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України.

Крім того представник відповідача заперечувала щодо періоду часу, за який позивач просить суд нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення. Посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» відповідач зазначила, що з 01.03.2018 року було змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок. Як вбачається з довідки позивача від 13.11.2018 року №292 посадовий оклад ОСОБА_1 станом на 01.01.2018 року складав 1761, 00 грн. Разом з тим, станом на 01.03.2018 року він був збільшений до розміру 8 740,00 грн., що підтверджується довідкою від 13.11.2018 року №293.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, тому, на думку відповідача, ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 13.08.2018 року індексація грошового забезпечення не повинна була нараховуватись, з урахуванням вимог чинного законодавства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України до суду не з`явилась, була сповіщена належним чином та завчасно про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомлено.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді заступника начальника управління персоналу штабу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Наказом Міністра оборони України №371 від 20.06.2018 року позивача було звільнено з військової служби у запас у зв`язку із проведення організаційних заходів (а.с. 11).

Наказом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) №122 від 26.06.2017 року ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 12).

Як вбачається з вищевказаного наказу ОСОБА_1 при звільненні наказано виплатити: премію за період з 01 червня по 26 червня, з 27 червня по 13 серпня 2018 року у розмірі 20% від посадового окладу; надбавку за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці у розмірі 20% від посадового окладу за період з 01 червня по 26 червня 2018 року; грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас у розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно прослуженого часу в Збройних Силах за 28 календарних років у розмірі 285 026,00 грн.; та грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі у розмірі 35 693,75 грн.

Разом з тим при звільненні позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 13.08.2018 року (день виключення позивача зі списків особового складу).

31.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання довідки відносно розміру належної та невиплаченої йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31 червня 2018 року, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (а.с. 76).

04.09.2018 року відповідачем листом №1785 було надано позивачу відповідь на його заяву, в якій зазначено що відповідно до листа директора Департаменту фінансів від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), індексація грошового забезпечення не нараховується та не виплачується до окремого розпорядження, а, отже, за вказаний період, індексація грошового забезпечення не нараховувалась, та зазначена довідка не може бути надана (а.с. 14).

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши адміністративний позов та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Згідно статей 1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями них прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін

Статтею 19 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі ЗУ №1282-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст. 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно ч. 2 ст. 6 Закону №1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок №1078).

Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно п. 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

З огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці та є складовою частиною грошового забезпечення, яка, відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

При цьому пунктом 14 Порядку №1078 встановлено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Як вбачається із розрахунку №318 від 07.12.2018 року наданого на виконання протокольної ухвали суду, позивачу за період з січня 2016 року по серпень 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 78).

При цьому з листа військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2018 року №1785 (а.с.14) та з відзиву на адміністративний позов вбачається, що підставою для ненарахування та не виплати індексації грошового забезпечення був лист Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на вищезазначений документ в якості належного обґрунтування вчинення військовою частиною бездіяльності щодо виплати індексації позивачу, оскільки він не є нормативно-правовим актом та не може застосовуватися Військовою частиною НОМЕР_1 як роз`яснення, з огляду на те, що він виданий не уповноваженим на те органом, зокрема не Міністерством соціальної політики України.

Крім того суд зазначає, що проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців, а також обмеження реалізації цих норм не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.

Посилання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації, також судом до уваги не приймається, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, а тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Так, у рішенні у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави можуть визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Крім того Європейський Суд з прав людини у зазначеному рішенні зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів та базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи те, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, та зобов`язання відповідача за зазначений період нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 13.08.2018 року задоволенню не підтягають з огляду на наступне.

Так, згідно п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Так відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01.03.2018 року відбулась зміна систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як вбачається з довідки позивача від 13.11.2018 року №292 посадовий оклад ОСОБА_1 станом на 01.01.2018 року складав 1 761,00 грн. (а.с. 54). Разом з тим, станом на 01.03.2018 року посадовий оклад позивача був збільшений до розміру 8 740,00 грн., що підтверджується довідкою від 13.11.2018 року №293 (а.с. 53).

Таким чином березень місяць 2018 року є місяцем підвищення доходу позивача, а відтак згідно п. 5 Порядку №1078, індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 починаючи з 01.03.2018 року не повинна була нараховуватись та виплачуватись Військовою частиною НОМЕР_1 , з огляду на що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того суд зазначає, що не підлягає задоволенню також позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача здійснити йому нарахування та виплату індексації грошового забезпечення саме у розмірі 42 672,15 грн., оскільки між сторонами на час розгляду адміністративної справи №1540/4841/18 відсутній спір щодо розміру належних позивачу сум індексації.

Зазначена в заяві про уточнення позовних вимог вимога позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 зробити розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.01.2016 по 13.08.2018 року та надати його в ході проведення судового розгляду справи, як встановлено судом під час розгляду справи, є його процесуальним клопотанням, яке було розглянуто та вирішено у судовому засіданні 22.11.2018 року.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем, як особою, звільненою від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011року №3674-VI, судовий збір за подання адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду не сплачувався. Доказів здійснення інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, сторонами до суду не надано, а тому у справі відсутні обставини для розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6) про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 17 грудня 2018 року.

Суддя О.В. Білостоцький