Справа № 826/6517/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2018 року № 826/6517/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.01.2018 р. № , № 4, № , №
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.01.2018 р. № , № 4, № , № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.05.2018 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ГУ ДФС у м.Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 13.12.2017 р. № 2593/26-15-42-04- щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору та зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав на відповідність оскаржуваних рішень вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., дотримання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2016 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

-п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до завищення валових витрат, що не пов'язані з отриманням доходів відповідних звітних періодів на загальну суму 33 552,54 грн.;

п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження об'єкту оподаткування - чистого оподатковуваного доходу періодів на загальну суму 33 552,54 грн.;

п.п. 1.1 п.п 1.2 п.п 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що призвело до заниження сплати у бюджет військового збору на загальну суму 381.05 грн.;

п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань на загальну суму 57 337,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 13.12.2017 р. № 2593/26-15-42-04- та винесено податкові повідомлення-рішення:

від 30.01.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 9 452,45 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 6 301,63 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3 150,82 грн.

від 30.01.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 71 671,25 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 57337,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 14 334,25 грн.;

від 30.01.2018 р. № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 11 646,00 грн.;

від 30.01.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 476, 31 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 381,05 грн. та за штрафними санкціями - 95,26 грн.

За результатами адміністративного оскарження, відповідачем прийнято рішення від 12.04.2018 р. № 5334/Г/99-99-11-02-01-14, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу-без задоволення.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Як встановлено перевіркою та підтверджується матеріалами справи, у період, що перевірявся (з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р.) позивачем отримувались послуги від ТОВ «Джая», ТОВ «Вірій», ТОВ «Шапаш», ТОВ «Стама», ТОВ «Адвентис», ТОВ «Лабр», ТОВ «Фінєст», ТОВ «Нордон», ТОВ «Твич», ТОВ «Джуна», ТОВ «Група рітейлу України», ТОВ «Аміата», згідно договорів, предметом яких є перепродажна підготовка товару, поставленого позивачем в магазинах торгівельних мереж - викладка і розміщення товару в торгівельних залах магазинів «Мега Маркет» та «Караван».

На виконання умов таких договорів, позивачем надано первинну документацію, яка відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено, що позивачем до книги обліку доходів і витрат та банківських виписок, віднесено до складу витрат фактично понесені витрати у наступних звітних періодах, а саме: у 2014 році сплата послуг по просуванню товарів та з передпродажної підготовки товарів за актами виконаних робіт 2013 року - 8 149,11 грн. (без врахування ПДВ); у 2015 році сплата послуг по просуванню товарів та з передпродажної підготовки товарів за актами виконаних робіт 2014 року - 17 182,60 грн. (без врахування ПДВ); у 2016 році сплата послуг по просуванню товарів та з передпродажної підготовки товарів за актами виконаних робіт у червні 2016року - 8 220,83 грн. (без врахування ПДВ).

Так, за наслідками встановленого, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме заниження чистого доходу на загальну суму 33 552,54 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 6 301,63 грн.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (п.п. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форму та порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481.

Пунктом 6 Порядку, встановлено, що у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.

у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо.

Так, особа, що здійснює підприємницьку діяльність, відображає у складі доходу виручку у грошовій та не грошовій формі, при цьому до складу витрат має право включати витрати господарської діяльності, пов'язані з отриманням зазначеного доходу, за умови, що такі витрати пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця та документально підтверджені.

Судом встановлено, що відповідно до договорів про надання послуг, передбачено здійснення розрахунків за надані послуги на підставі отриманих рахунків - фактур, а вартість послуг залежить від загальної вартості проданого товару за місяць, у зв'язку із чим дата виникнення витрат за послуги залежить від здійснення оплати за надані послуги.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності відповідно до розділу III цього Кодексу.

Підпунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу встановлено, що до витрат операційної діяльності включаються витрати, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Так, з поданих позивачем документів, наданих на спростування висновків контролюючого органу, встановлено, що витрати, понесені позивачем на передпродажні послуги, відповідають п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України; витрати безпосередньо є пов'язаними із господарською діяльність позивача; витрати внесені до Книги обліку доходів і витрат та є документально підтвердженими; витрати здійснені та визначені в одному періоді з отриманням доходу, а саме: доходи від реалізації товарів, що були поставлені в грудні 2013 року фактично отримані у 2014 році, доходи від реалізації товарів, що були поставлені в грудні 2014 року отримані в 2015 році, доходи від реалізації товарів, що були поставлені у червні 2016 року отримані в липні 2016 року.

Таким чином, відповідач при визначенні переліку матеріальних цінностей, не врахував вимоги підпунктів 177.4.1 - 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України та неправомірно визнав протиправним віднесення витрат позивача на придбання товарів, що використовалось в господарській діяльності позивача і які мають враховуватися при визначенні чистого оподатковуваного доходу останнього.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 30.01.2018 р. № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір:

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

1.2. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Таким чином, оскільки, військовий збір нараховується і сплачується із об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, беручи до уваги помилковість висновків акта перевірки про заниження податку на доходи фізичних осіб, суд доходить висновку про безпідставність додаткового нарахування позивачу суми військового збору та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2018 р. № .

З приводу висновків акту перевірки про порушення позивачем п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань на загальну суму 57 337,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами.

При цьому, слід зазначити, що право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником-платником ПДВ, митною декларацією, суми ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг)..

Як встановлено перевіркою, позивачем не нараховано податкові зобов'язання по операціях з придбання товарів, які не використовуються в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податків, що призвело до заниження податкових зобов'язань.

Однак, враховуючи те, що в ході судового розгляду було підтверджено зв'язок операцій по перепродажній підготовці товару, поставленого позивачем в магазинах торгівельних мереж - викладка і розміщення товару в торгівельних залах магазинів, з господарською діяльністю позивача, первинні бухгалтерські документи, складені при здійсненні господарських операцій є належним чином оформлені та не є підставою в розумінні п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу для нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із контрагентами, тому висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість та завищення від'ємного значення є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення від'ємного значення - протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 30.01.2018 р. № , № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а надані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення по справі в порядку спрощеного провадження про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (01133, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30.01.2018 р. № , № 4, № , № .

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (01133, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) судові витрати в сумі 4 456,47 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко