Справа № 822/1610/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1610/18

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

07 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В. Шидловського В.Б.

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року (рішення ухвалене суддею Петричкович А.І. в м.Хмельницький, повний текст судового рішення складено 04 червня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом від 27.04.2018, в якому просить зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 10398,24 грн., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 1175,00 грн. і 1375,00 грн. та одноразової премії в сумі 950,00 грн. і 4700,00 грн. згідно довідок, виданих Національною академією Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та Північним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, починаючи з 01.04.2018.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що звертався до відповідача з заявою, в якій просив здійснити йому перерахунок пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з урахуванням при обчислені пенсії всіх складових грошового забезпечення, у тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової премії, на які нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Листом №848/Д-8 від 06.04.2018 відповідач повідомив, що одноразові премії, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не носять постійного характеру та не є щомісячними виплатами, тому підстав для їх включення до складу грошового забезпечення немає. Вважає таке рішення відповідача протиправним, тому звернувся до суду з цим позовом.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправним роз'яснення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у формі листа за №848/Д-8 від 06.04.2018 щодо вирішення Заяви ОСОБА_2 від 27.03.2018 про перерахунок пенсії згідно наданих копій довідок про додаткові види грошового забезпечення.

В решті позовних вимог суд відмовив.

З рішенням суду першої інстанції не погодились як позивач так і відповідач, подали апеляційні скарги.

Позивач з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з'ясування обставин, що мають значення для її вирішення, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що дотримався приписів Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 щодо звернення до відповідача з заявою про перерахунок пенсії.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи. Наголошує, що розглянув звернення позивача відповідно до приписів Закону, відмовив у проведенні перерахунку пенсії позивача, позаяк додаткові види грошового забезпечення, про врахування яких просив позивач, не віднесені до складових грошового забезпечення, з яких здійснюється розрахунок та виплата пенсії. Відтак, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги позивача та наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та з 14.12.2013 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

27.03.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою, в якій просив здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням при обчислені пенсії всіх складових грошового забезпечення, у тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової премії, на які нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Також, до заяви додав Довідки, видані Національною академією Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та Північним регіональним управлінням прикордонної служби України про додаткові види грошового забезпечення з додатком на 4-х аркушах (стор. 8).

Листом №848/Д-8 від 06.04.2018 відповідач повідомив ОСОБА_2, що одноразові премії не носять постійного характеру та не є щомісячними, тому підстав для їх включення до складу грошового забезпечення немає. Матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не зазначені в ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та у п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, тому їх не може бути включено до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії відповідно до Закону. (стор. 9-10).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач в порушення приписів ст.15, ст.19 Закону України "Про звернення громадян" не об'єктивно і з порушенням вимог Закону вирішив заяву позивача від 27.03.2018, позаяк у відповіді, оформленій Листом №848/Д-8 від 06.04.2018 зробив висновки, які не відповідають законодавству. Тому суд першої інстанції визнав протиправним роз'яснення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у формі листа за №848/Д-8 від 06.04.2018 щодо вирішення заяви ОСОБА_2 від 27.03.2018 про перерахунок пенсії згідно наданих копій довідок про додаткові види грошового забезпечення.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Зі змісту заяви позивача від 27.03.2018 вбачається, що останній просив про перерахунок його пенсії на підставі наданих довідок про додаткові види грошового забезпечення. В судовому засіданні представник відповідача визнав, що вказану заяву було розцінено саме як вимогу провести перерахунок призначеної позивачу пенсії.

Колегія суддів зазначає, що Позивач не звертався до відповідача в порядку Закону України "Про звернення громадян" та не просив про надання йому інформації, його заява не містить зауважень, скарг чи пропозицій, що стосуються статутної діяльності відповідача. На момент звернення з заявою позивач усвідомлював, що довідок про складові грошового забезпечення раніше не надавав, тому його заява не містить покликань на порушення його прав відповідачем. Суть її зводиться до клопотання здійснити перерахунок пенсії з урахуванням усіх виплачених позивачу сум додаткових видів грошового забезпечення. Тому будь-яких підстав розцінювати звернення ОСОБА_2 до відповідача як звернення в порядку Закону України "Про звернення громадян" у суду першої інстанції не було.

Слід зазначити, що спірні правовідносини регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.43 Закону №2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.7 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" №393 від 17.07.1992 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

- відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" 20 грудня 1991 року №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова №1294), упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (пункт 3 Постанови №1294).

Згідно з схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток №25 до Постанови №1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов'язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Закону № 2011-ХІІ), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ, гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Отже, з аналізу вказаних норм права можна діти висновку, що зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців та повинні були враховані при визначенні розміру грошового забезпечення для призначення пенсії позивачу, за умови сплати з них страхових внесків.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо того, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та одноразова премія не можуть враховуватись при обчисленні розміру пенсії, за умови сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з цих сум з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 13 травня 2015 №1-9/2015 (яким надано тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), оскільки вказане тлумачення стосується перерахунку пенсій у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Разом з тим, задовольнивши частково позов, вийшовши за межі позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції не розглянув позовну вимогу позивача та не навів будь-яких аргументів щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату його пенсії відповідно до наданих додаткових документів про складові грошового забезпечення.

Колегія суддів звертає увагу на таке.

Вирішення спору шляхом визнання протиправним роз'яснення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у формі листа за №848/Д-8 від 06.04.2018 щодо Заяви позивача від 27.03.2018 про перерахунок пенсії згідно не є належним способом захисту прав останнього.

Колегія суддів вважає, що вийти за межі позовних вимог в межах цього спору доцільно з метою визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивача, позаяк визнавши право на такий перерахунок, в силу приписів ст.245, 246 КАСУ суд мав би дати оцінку діям відповідача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в силу приписів ст.5 КАС України визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії і є одним із способів судового захисту прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи - позивача.

Отже, у випадку протиправної бездіяльності суб'єкта владних повноважень, належним способом захисту порушеного права фізичної особи є зобов'язання такого суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов'язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» ЄСПЛ зазначив, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відтак, констатація порушення прав фізичної особи внаслідок бездіяльності суб'єкта владних повноважень без зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, не призводить до захисту порушених прав, оскільки не передбачає способу чи механізму їх відновлення, що суперечить меті адміністративного судочинства, а саме ефективному захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З наданих відповідачу та долучених до матеріалів справи довідок про додаткові види грошового забезпечення позивача в період служби (а.с.14-17) вбачається, що з таких виплат утримано та сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що відповідає змісту абз. 1-3 п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей".

Твердження відповідача про те, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та одноразова премія не можуть враховуватись при обчисленні розміру пенсії, навіть якщо з них було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки дані виплати не відносяться до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а є одноразовими (щорічними) є безпідставними, оскільки аналіз зазначених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова премія, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 по справі №346/2949/17 (адміністративне провадження № К/9901/3333/17).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Статтею 63 Закону №2262-XII визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв'язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Згідно з п. 23 Порядку 3-1, перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону №2262-XII. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії.

В силу приписів ч. 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, висновку Верховного Суду від 20.02.2018 по справі №346/2949/17 (адміністративне провадження № К/9901/3333/17) та встановлених обставин у цій адміністративній справі, колегія суддів прийшла до висновку, що наявні підстави для захисту прав позивача шляхом визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 10398,24 грн., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 1175,00 грн. і 1375,00 грн. та одноразової премії в сумі 950,00 грн. і 4700,00 грн. згідно довідок, виданих Національною академією Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та Північним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, починаючи з 01.04.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В силу приписів частини 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегією суддів встановлено, що позивач поніс судові витрати пов'язані з розглядом даної справи у вигляді сплати судового збору в суді першої інстанції у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 27 квітня 2018 року (а.с. 3).

Також позивачем понесено судові витрати пов'язані з розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції вигляді сплати судового збору у розмірі 1057,20 грн. згідно квитанції 0.0..1 від 26 червня 2018 року (а.с. 72).

З урахуванням наведених судом апеляційної інстанції мотивів щодо задоволення апеляційної скарги, загальний розмір понесених позивачем витрат по сплаті судового збору складає 1762,00 грн. (704,80 + 1057,20) = 1762,00 грн.

Судові витрати підлягають стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 10398,24 грн., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 1175,00 грн. і 1375,00 грн. та одноразової премії в сумі 950,00 грн. і 4700,00 грн. згідно довідок, виданих Національною академією Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та Північним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України - протиправною.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 10398,24 грн., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 1175,00 грн. і 1375,00 грн. та одноразової премії в сумі 950,00 грн. і 4700,00 грн. згідно довідок, виданих Національною академією Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та Північним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, починаючи з 01.04.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 29001, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1762,00 гривень за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 13 грудня 2018 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Іваненко Т.В. Шидловський В.Б.