Справа № 0540/5871/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року справа №0540/5871/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., позивача - ОСОБА_1, представника позивача - адвоката - ОСОБА_2, представника відповідача - Панова С.К., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року (головуючий суддя І інстанції - Логойда Т.В.) у справі № 0540/5871/18-а за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання незаконними дії відповідача щодо самовільного зменшення розміру її пенсії та відмови в перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до вимог ст. ст. 24, 25, 27, 28, 33, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язання відповідача провести перерахунок її пенсії по інвалідності відповідно до вимог ст. ст. 24, 25, 27, 28, 33, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з часу її звернення до відповідача, тобто з 01 травня 2018 року (а.с. 3-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 82-84).

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулось не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності. Вважає, що оскільки інвалідність їй встановлено 11 червня 1980 року, то і пенсія по інвалідності повинна призначатись саме з цієї дати. На переконання апелянта, законодавець цією статтею поставив усіх людей, які мають інвалідність у рівну позицію незалежно від того, чи інвалід з групою, яку надає МСЕК особам після досягнення 16 років, чи інвалід з дитинства до 16 років без визначення конкретної групи інвалідності.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що Пенсійний фонд, в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зменшив розмір страхового стажу, який складається з періоду (строку) з 11 червня 1980 року (момент встановлення інвалідності) по 20 жовтня 1994 року, і, як наслідок чого, з травня 2018 року розмір пенсії по ІІ групі інвалідності зменшено на 793,33 грн. (а.с. 87-88).

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнення апеляційної скарги.

Представник відповідача просила в судовому засіданні залишити рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Як встановлено позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1, виданим Дружківським МВ УМВС Украйни в Донецькій області (а.с. 16-18).

Відповідно до медичного висновку № 7 на дитину-інваліда с дитинства у віці до 16 років від 11 червня 1980 року у позивача виявлено захворювання «Аномалія розвитку лівої нижньої кінцівки з укороченням на 5 сантиметрів, вроджений вивих лівого стегна, підвивих колінного суглоба», що відноситься до підрозділу «А», п. 5 п.п. 2 б «Переліку медичних показань, які дають право на отримання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 16 років», затвердженого наказом МОЗ СРСР № 11265 від 14 грудня 1979 року (а.с. 32).

Аналогічні висновки міститься також і у медичних висновках № 30 від 01 липня 1982 року, № 38 від 01 серпня 1984 року, № 409 від 15 липня 1986 року, № 782 від 12 липня 1988 року,№ 12 від 29 липня 1990 року, № 42 від 17 липня 1992 року (а.с. 32-38).

Довідкою Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 3527/03 від 10 липня 2018 року також підтверджується, що позивач, у період з 20 червня 1980 року по 28 вересня 1994 року перебувала на пенсійному обліку та отримувала соціальну пенсію по інвалідності з дитинства віком до 16 років (а.с. 29).

Після досягнення 16 років, відповідно до довідки МСЕК № 264249 від 02 листопада 1994 року, позивача визнано інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково із зазначенням «врахувати з 21 жовтня 1994 року» (а.с. 15).

25 січня 2008 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності (а.с. 64, 75).

Розпорядженням управління 128836 від 20 березня 2008 року позивачу зроблено перерахунок її пенсії внаслідок переходу з соціальної пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності як працюючому пенсіонеру у розмірі 90% пенсії за віком. У розпорядженні також зазначено, що датою встановлення інвалідності є 11 червня 1980 року (а.с. 63, 76)

Відповідно до роздруківки з веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України, позивача повідомлено, що на викання Закону України № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01 жовтня 2017 року зроблено перерахунок її пенсій, внаслідок проведення якого позивач буде отримувати пенсію у розмірі 3085,27 гривень (а.с. 7).

08 травня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку із звільненням (а.с. 65).

Разом з тим, починаючи з травня 2018 року пенсію позивачу зменшено з суми 3 085,27 гривень до суми 2 129,20 гривень, що підтверджується довідкою відповідача від 08 травня 2018 року за вих. № 401 (а.с. 8, 115-117).

14 травня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати роз'яснення щодо підстав зменшення її розміру пенсії (а.с. 6).

Відповідач, листом від 05 червня 2018 року за вих. № 182/02 повідомив позивача, що її пенсійну справу перевірено та приведено у відповідність до діючого законодавства із зазначенням, що страховий стаж, який врахований до 31 грудня 2017 року склав 14 років 1 день, додатковий стаж з моменту, коли вперше встановлено групу інвалідності - 02 листопада 1994 року до досягнення пенсійного віку (за виключенням періоду роботи) складає 29 років 10 місяців 26 днів, коефіцієнт страхового стажу - 0,43833( а.с.9-10).

Відповідач також зазначив, що заробітна плата для обчислення пенсії врахована, як більш вигідний варіант, за даними персоніфікованого обліку з 01 листопада 2002 року по 31 грудня 2013 року і при коефіцієнті 1,39866 складає 5 265,12 грн. (із застосуванням показника середньої заробітної плати в галузях економіки України за 2014-2016 роки 3 764,40 грн.). Станом на 01 травня 2018 року, розмір пенсії перераховано відповідно до Закону України № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та обчислено у розмірі 2 129,20 грн. (а.с. 9-10).

Позивач із наданою відповідачем відповіддю не погодилась та 15 червня 2018 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою, в якій просила привести її пенсійну справу у відповідність до діючого законодавства із зазначенням, що її заява від 08 травня 2018 року про здійснення перерахунку пенсії у зв'язку із звільненням 17.04.2018 року, відповідачем не відпрацьована (а.с 11).

В свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, листом від 27 червня 2018 року №2257-К-1 повідомило позивача про те, що відповідно до довідки акту огляду МСЕК серії 2-18АГ №264249 їй первинно після досягнення 16 років встановлено ІІ групу інвалідності як інваліду з дитинства довічно, тому при відсутності права на трудову пенсію вона отримує соціальну пенсії відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також повідомлено, що з 01 травня 2018 року матеріали пенсійної справи переглянуто, і розмір пенсії приведено у відповідність до вимог законодавства з урахуванням ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та факту звільнення її з роботи.

Після перерахунку пенсії страховий стаж врахований до 31 грудня 2017 року та склав 14 років 1 день, додатковий стаж врахований з дня встановлення 2 групи інвалідності (21 жовтня 1994 року) до досягнення пенсійного віку відповідно до ст. 26 вказаного Закону (до 28 вересня 2038 року) з урахуванням періодів роботи 29 років 10 міс. 30 днів, індивідуальний коефіцієнт стажу складає 0,43917 (527 міс.).

Таким чином, розмір пенсії з 01 травня 2018 року становить 2 129,20 грн. (а.с 13-14).

Вважаючи вищезазначені дії відповідача незаконними, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права на отримання пенсії у належному розмірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що при призначенні пенсії по інвалідності у 2008 року відповідачем невірно зазначено, що 11 червня 1980 року є датою встановлення інвалідності, адже відповідно до довідки МСЕК № 264249 від 02 листопада 1994 року позивача визнано інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково із зазначенням «врахувати з 21 жовтня 1994 року», що призвело до помилкового підрахунку стажу і, відповідно, виплати пенсії в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, а тому, приводячи розмір пенсії позивача у відповідність до вимог законодавства у урахуванням даних органу медико-соціальної експертизи суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, і не порушив права та законні інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 93 Закону № 1788-XII, соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт "а" статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років.

Перелік медичних показань, що дають право на одержання соціальної пенсії на дітей-інвалідів віком до 16 років, визначається в порядку, встановлюваному Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що ч. 1 статті 5 Закону № 1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичуваної системи пенсійного страхування (ч. 2 ст. 5 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст. 9 Закону 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія по інвалідності.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 30 цього Закону, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності.

Частиною 1 ст. 33 Закону 1058-IV, пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах, серед іншого, особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону

Як зазначалось судом вище, позивач, у період з 20 червня 1980 року по 28 вересня 1994 року перебувала у нього на пенсійному обліку та отримувала соціальну пенсію по інвалідності з дитинства віком до 16 років.

З 2008 року отримує пенсію по інвалідності у розмірі 90% пенсії за віком.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 34 Закону 1058-IV, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Згідно зі ст. 45 Закону 1058-IV, пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Частиною 1 ст. 47 Закону 1058-IV визначено, що у разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію відповідно до ч. 2 ст. 33 цього Закону (крім випадків, коли особа досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону), у період роботи пенсія по інвалідності виплачується у розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 33 цього Закону.

Пунктом 4-2 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону 1058-IV визначено, що у період до 1 січня 2017 року особи, визнані особами з інвалідністю II групи, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, передбаченого абзацами другим - дванадцятим частини першої статті 32 цього Закону.

Приписом ч. 1 ст. 24 Закону 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Згідно ст. 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, жінками - 60 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону 1058-IV, залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» № 2961-IV від 06 жовтня 2005 року

Медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що час настання інвалідності у випадку позивача визначається медичними висновками на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці до 16 років, а не органом медико-соціальної експертизи.

Враховуючи те, що позивач - особа з інвалідністю з дитинства, що підтверджується

медичними висновками № 7 від 11 червня 1980 року, № 30 від 01 липня 1982 року, № 38 від 01 серпня 1984 року, № 409 від 15 липня 1986 року, № 782 від 12 липня 1988 року,№ 12 від 29 липня 1990 року, № 42 від 17 липня 1992 року (а.с. 32-38), суд апеляційної інстанції вважає, що вважати датою настання інвалідності з 21 жовтня 1994 року, як зазначено в довідці МСЕК № 264249 від 02 листопада 1994 року є протиправним з огляду на положення вищезазначених норм права.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає датою встановлення інвалідності позивачу 11 червня 1980 року, перерахунок пенсії позивачу в бік зменшення є протиправним, а порушене право позивача на отримання пенсії з інвалідності у належному їй розмірі підлягає відновленню.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, де зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог; суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень та обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Оскільки зменшення розміру пенсії позивача відбулось на підставі Рішення відповідача від 21.06.2018 року за № 36 , відповідно до якого з 01.05.2018 року, потім з 01.07.2017 року позивачу призначено пенсію в розмірі 2291 грн. 94 коп., суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та для відновлення та захисту прав позивача скасувати зазначене рішення, в якому обрахування додаткового стажу періоду інвалідності зазначено період з 21.10.1994 року, замість 11.06.1980 року, який був зарахований під час призначення пенсії до 01.05.2018 року та неправомірного зменшення суми пенсії.

Що стосується доводів апелянта про те, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції існують інші рішення про перерахунок пенсії з помилковим зазначенням додаткового стажу, суд зазначає, що вони є похідними від скасованого рішення відповідача від 21.06.2018 року.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними дії управління щодо самовільного зменшення розміру пенсії та відмови в перерахунку пенсії по інвалідності, скасування відповідного рішення та зобов'язання провести перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 24, 25, 27, 28, 33 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 травня 2018 року.

Керуючись статтями 250, 257, 308, 310, 317, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 0540/5871/18-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконними дії Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо самовільного зменшення розміру пенсії та відмови в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 24, 25, 27, 28, 33 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області за № 36 від 21 червня 2018 року.

Зобов'язати Костянтинівсько-Дружківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 24, 25, 27, 28, 33 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 травня 2018 року.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 12 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова