Справа № 0240/3692/18-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 грудня 2018 р. Справа № 0240/3692/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що у період з серпня по жовтень 1968 року він виконував інтернаціональний обов`язок в республіці Чехословаччина будучи військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_1 у складі танкового полку. З травня 1979 року по березень 1980 року проходив бойову службу в республіках Гвінея та Ангола. Після проходження військової служби та переведення в запас, 25.09.2014 року під час первинного огляду МСЕК йому встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 19.02.2018 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням 2-ої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Разом із тим, за наслідками розгляду його звернення комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з пропуском 3-ох річного терміну, протягом якого може бути реалізоване право на отримання одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 22.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених у ній недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою від 15.11.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 12.12.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та клопотання відповідача про розгляд даної справи у судовому засіданні.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні, адже з дня виникнення у позивача права на отримання допомоги до моменту його звернення із заявою про її виплату минуло більш ніж три роки.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

Так, як зазначає позивач у позовній заяві та слідує із Витягу із протоколу комісії Міністерства оборони України, 25.09.2014 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

19.02.2018 року позивач звернувся до про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням 2-ої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Як слідує із Витягу з протоколу засідання комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.04.2018 року №39 позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги 19.02.2018 року, а інвалідність йому встановлено 25.09.2014 року, тобто термін з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги та дня звернення за призначенням одноразової грошової допомоги становить більше трьох років.

Незгода позивача із такими діями відповідача зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону) (абз. "б" ч.1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Згідно із ч. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання даних положень, 25 грудня 2013 Постановою КМ України №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Відповідно до п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, пунктом 8 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

В даному випадку, як слідує із матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 25.09.2014 року встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2-ої групи інвалідності є 25.09.2014 року.

Разом із тим, із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2-ої групи інвалідності позивач звернувся лише 19.02.2018 року, тобто більш ніж через 3 роки з моменту виникнення у нього права на таку допомогу.

Таким чином, позивачем своєчасно не реалізовано його право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, а тому, на думку суду, відповідач цілком правомірно відмовив ОСОБА_1 у її призначенні та виплаті.

Крім того, суд критично оцінює посилання позивача на положення ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якими визначені підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, адже вказані підстави фактично стосуються обставин набуття особою права на отримання допомоги та містять перелік випадків коли особа не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги навіть у разі захворювання, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Суд також критично оцінює посилання позивача на висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 18.11.2014 року (21-446а14), від 21.04.2015 року та Верховного Суду від 27.02.2018 року, адже відображені у цих рішеннях висновки стосуються положень ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та вказують на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби та не залежить від часу звільнення з військової служби.

В даному ж випадку, відповідач не заперечує факт виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а вказує на те, що таке право не було ним реалізовано у строки, визначені пунктом 8 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 );
Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, ).

Повний текст рішення складено 17.12.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна