Справа № 826/7486/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 грудня 2018 року № 826/7486/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві

про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня по 29 квітня 1986 року; з 30 травня по 02 червня 1986 року та з 08 липня по 10 липня 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням, підвищеного на 15%, з коефіцієнтом 5 (4 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Прип'ять, що становить 361,92 карбованець; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 4 (3 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Чорнобиль, що становить 249,88 карбованців; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 3 (2 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 3 дні роботи в Чорнобильському районі, що становить 135,72 карбованців; добових у розмірі 38,50 карбованців; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 783,00 карбованці;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України провести ОСОБА_1 нарахування та виплату грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня по 29 квітня 1986 року; з 30 травня по 02 червня 1986 року та із 08 липня по 10 липня 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням, підвищеного на 15%, з коефіцієнтом 5 (4 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Прип'ять, що становить 361,92 карбованець; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 4 (3 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Чорнобиль, що становить 249,88 карбованців; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 3 (2 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 3 дні роботи в Чорнобильському районі, що становить 135,72 карбованців; добових у розмірі 38,50 карбованців; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 783,00 карбованці;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України включити ОСОБА_1 в довідку про грошове забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС грошове забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26 квітня по 29 квітня 1986 року; із 30 травня по 02 червня 1986 року та із 08 липня по 10 липня 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням, підвищеного на 15%, з коефіцієнтом 5 (4 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Прип'ять, що становить 361,92 карбованець; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 4 (3 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Чорнобиль, що становить 249,88 карбованців; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 3 (2 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 3 дні роботи в Чорнобильському районі, що становить 135,72 карбованців; добових у розмірі 38,50 карбованців; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 783,00 карбованці;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України видати ОСОБА_1 нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення з урахуванням зазначених виплат для пред'явлення до органів Управління пенсійного Фонду України для нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом ІІ групи з захворюванням, пов'язаним з наслідками ліквідації Чорнобильської катастрофи. Перебуває на обліку в Оболонському відділі центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 1996 року та з 2011 року отримує пенсію по інвалідності в наслідок захворювання пов'язаного з наслідками ліквідації Чорнобильської катастрофи.

01.01.2012 набрала законної сили постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою Кабінет Міністрів України зобов'язав Пенсійний фонд України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1990 роках і були визнані інвалідами.

Оскільки на час, коли відбулася аварія на Чорнобильській АЕС позивач перебував на посаді інспектора відділу військово-мобілізаційної роботи і цивільної оборони Міністерства внутрішніх справ УРСР та мав звання майор внутрішньої служби, 02.03.2018 позивач звернувся до Начальника Департаменту з питань режиму та службової діяльності МВС України з заявою щодо перерахунку грошового забезпечення за роботу по ліквідації наслідків Чорнобильської аварії у 1986 році, та видачу довідки про отримане грошове забезпечення за період участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році.

Проте, листом від 19.04.2018 відповідач відмовив позивачу у проведенні вказаного перерахунку з огляду на те, що відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 № 1497-378 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06.01.1988 №12-р у разі збереження грошового забезпечення за основним місцем служби показник кратності відрядженим особам зменшувався на одиницю.

Оплата фактично відпрацьованого часу в зонах небезпеки провадилась із розрахункової денної ставки, обчисленої з посадового окладу та окладу за спеціальним званням за даний місяць, поділених на календарну кількість днів цього місяця.

Крім цього, відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 виплата одноразової винагороди у розмірі 500 крб. здійснювалась лише особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07.06.2018 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального провадження та залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2018 адміністративну справу призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження в підготовчому засіданні 17.07.2018. Зобов'язано відповідача протягом 15 днів з дня отримання вказаної ухвали надати до суду відзив на позовну заяву.

17.07.2018 в підготовче засідання прибули представник позивача та представник відповідача.

Від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів від відповідача, а саме: копію послужного списку позивача; копію грошового атестату позивача; копію відомостей про виплату позивачу грошового забезпечення за квітень-липень 1986 року та вересень 1986 року; копії всіх первинних документів про нарахування грошового забезпечення, що підтверджують показники та відомості, на підставі яких МВС України було сформовано довідку від 16.04.2018 №264 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, видану позивачу для пред'явлення до Пенсійного фонду.

В обґрунтування вказаного клопотання представник позивача зазначив, що вказані документи містять відомості про обставини на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Представник відповідача залишив питання щодо витребування документів від відповідача на розсуд суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2018 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

Зокрема вказаною ухвалою було витребувано від позивача належним чином засвідчену копію грошового атестату позивача.

Для надання додаткових доказів по справі, суд ухвалив відкласти розгляд справи до 14.08.2018.

На виконання вимог ухвали суду від 17.07.2018 відповідачем були подані витребувані копії документів, також відповідач зазначив, що не має можливості надати копію грошового атестату позивача, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» МВС України здійснено передачу пенсійних справ до органів ПФУ.

14.08.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207/7) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю. Отже, МВС України має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

14.08.2018 представник позивача звернувся до суду з запереченнями про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування зазначив, що 02.03.2018 позивач звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок його заробітку за роботу в зоні відчуження та видати нову довідку з урахуванням перерахунку.

Листом від 19.04.2018 №15/2-Г-219 відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку і виплаті грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження та у видачі нової довідки у квітні 2018 року. Отже саме з квітня 2018 року право позивача є порушеним.

Розглянувши в казане клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви з підстав пропуску строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущений, з огляду на те, що фактично про відмову у перерахунку пенсії та як наслідок про порушення свого права позивач дізнався з листа Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства Внутрішніх справ від 19.04.2018 №15/2-Г-219.

У підготовчому засіданні 14.08.2018 представник позивача заявив клопотання про витребування копії грошового атестату позивача від Пенсійного фонду України.

Представник відповідача у підготовчому засіданні заявив клопотання про залучення до участі у справі Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2018 суд залучив до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві надати суду протягом 5-ти днів з дня отримання даної ухвали письмові пояснення з приводу предмету позову, разом з доказами направлення письмових пояснень сторонам по справі, належним чином засвідчену копію грошового атестату позивача.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2018 підготовче провадження у справі № 826/7486/18 закрито. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.09.2018.

З огляду на неявку сторін в судове засідання 05.09.2018, та клопотання позивача про розгляд справи у його відсутність, суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

10.09.2018 від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до суду надійшли пояснення по справі, в яких третя особа зазначила, що згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий, годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Разом з тим на виконання ухвали суду від 14.08.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві надало до суду належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1.

У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання 05.09.2018, суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, вказане підтверджується посвідченням від 02.06.1994 НОМЕР_1, та інвалідом ІІ групи (посвідчення від 24.01.2006 НОМЕР_2) з захворюванням, пов'язаним з наслідками ліквідації Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пенсійного посвідчення від 26.06.2012 є пенсіонером, перебуває на обліку в Оболонському відділі центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 1996 року та отримує пенсію по інвалідності в наслідок захворювання пов'язаного з наслідками ліквідації Чорнобильської катастрофи.

З копії довідки від 20.03.2018 №281 виданої департаментом з питань режиму та службової діяльності МВС України, вбачається, що ОСОБА_1 є колишнім працівником відділу ВМР та ГО МВД УССР, який приймав участь у заходах ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дійсно залучався до зазначених заходів на території зони відчуження в періоди: 26.04.-29.04.1986 р. м.Припять; 30.05.-02.05.1986 р. м.Чорнобиль.

02.03.2018 позивач звернувся до Начальника Департаменту з питань режиму та службової діяльності МВС України з заявою щодо перерахунку грошового забезпечення за роботу по ліквідації наслідків Чорнобильської аварії у 1986 році, та видачу довідки про отримане грошове забезпечення за період участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році.

Проте, листом від 19.04.2018 відповідач відмовив позивачу у проведенні вказаного перерахунку з огляду на те, що відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 №1497-378 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06.01.1988 №12-р у разі збереження грошового забезпечення за основним місцем служби показник кратності відрядженим особам зменшувався на одиницю.

Оплата фактично відпрацьованого часу в зонах небезпеки провадилась із розрахункової денної ставки, обчисленої з посадового окладу та окладу за спеціальним званням за даний місяць, поділених на календарну кількість днів цього місяця.

Крім цього, відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 виплата одноразової винагороди у розмірі 500 крб. здійснювалась лише особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі по тексту - Закон №796-XII).

Згідно з частиною першою статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Частиною четвертою статті 15 Закону №796-XII передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

Таким чином, право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року.

Після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів.

Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів:

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 07.05.1986 №524-156;

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 №655-195;

- постанови Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 №207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов'язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова ЦК КПРС, Президії Верховної СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07.05.1986 №524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» (далі по тексту - Постанова).

Так, пунктом 1 вказаної постанови було надано право керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови №524-156 зазнали змін та уточнень.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу з військовим або спеціальним званням (абзац перший).

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05.06.1986 №665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища», надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207/7) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.986 №665-195 дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом.

Відповідні положення були передбачені наказом МВС СРСР від 26.05.1986 №0149, наказом МВС СРСР від 30.06.1986 № 0189, яким вони були частково змінені та доповнені, іншими наказами МВС СРСР та МВС УРСР.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених на 100% тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених постановою Ради Міністрів 6 від 07.05.1986 № 524-156.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно обчислена позивачу оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження за періоди 26.04.-29.04.1986, 30.05.-31.05.1986, 01.06.-02.06.1986 в 4-х та 3-х кратному розмірі, оскільки за позивачем зберігалась середньомісячна заробітна плата за основним місцем роботи, а тому показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Права на додаткове нарахування цього самого грошового забезпечення у подвійному розмірі позивач не має, оскільки це суперечить наведеним нормам діючого на той час законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №377/522/16-а.

Щодо позовних вимог в частині підвищення посадового окладу на 15%, суд зазначає наступне.

Розпорядженням Міністрів СРСР від 10.09.1986 №530 надано право Міністерствам та Відомствам підвищувати до 25% тарифні ставки (посадові оклади) робітникам, зайнятим в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю.

Конкретні розміри підвищення встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт керівниками підприємств, організацій та установ.

Розпорядження Міністрів СРСР від 10.09.1986 №530 містить перелік населених пунктів, віднесених до районів з підвищеною радіоактивністю.

З довідки Департаменту з питань режиму та службової діяльності Міністерства внутрішніх справ від 20.03.2018 №281 вбачається, що Майор внутрішньої служби ОСОБА_1-інспектор приймав участь в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС з 26.041986. по 29.04.1986 - м. Припять, та з 30.05. 1986 по 02.06.1986 - м. Чорнобиль.

Однак згідно з переліком населених пунктів з підвищеною радіоактивністю в яких оплата праці робітників з 3 по 30 вересня 1986 р. проводиться по підвищеним до 25 відсотків тарифним ставкам (посадовим окладам) м. Прип'ять та м. Чорнобиль не входять, оскільки належать до третьої та другої зон небезпеки, за роботу в яких позивач отримував кошти у відповідній кратності.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо тверджень позивача про протиправність дій відповідача в частині відмови включити в довідку про грошове забезпечення позивача за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС грошове забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26.04.-29.04.1986 року; із 30.05.- 02.06.1986 року та з 08.07.- 10.07.1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням, підвищеного на 15%, з коефіцієнтом 5 (4 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Прип'ять, що становить 361,92 карбованець; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 4 (3 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Чорнобиль, що становить 249,88 карбованців; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 3 (2 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 3 дні роботи в Чорнобильському районі, що становить 135,72 карбованців; добових у розмірі 38,50 карбованців; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 783,00 карбованці, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).

Згідно пункту 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із змінами) для підтвердження заробітної плати за період до 30.06.2000 пенсіонером подається довідка про заробітну плату із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Таким чином, відповідач мав право видати позивачу довідку про розмір грошового забезпечення за спірний період лише на підставі даних розрахункового листа.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 17.03.2015 у справі № 21-11а15, від 15.12.2015 у справі №2-а/576/29/14, Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 у справі № 358/1179/17.

З урахуванням викладеного, виходячи з наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова