Справа № 160/8150/18
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2018 року Справа № 160/8150/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
31.10.2018 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради (далі - відповідач) та просить:
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради щодо не призначення родині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_1), в особі останньої, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, на підставі її заяв від 21.02.2018 року та 23.08.2018 року;
- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради здійснити призначення, нарахування та виплату родині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_1), в особі останньої, щомісячної адресної допомоги відповідно до п. 3 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014р. "Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг" як громадянину, який доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі заяв ОСОБА_2 від 21.02.2018 року та 23.08.2018 року.
Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника в порядку письмового провадження (а.с. 101).
23.11.2018 представник відповідача звернувся до суду із відзивом на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на п. 3, 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткненні, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого Постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року №505.
Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся із заявою про розгляд справи за відсутності представника в порядку письмового провадження (а.с. 102).
Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням клопотання представника позивача та представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності, наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою № НОМЕР_2 від 21.02.2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 38).
Так, щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, позивач отримувала:
-з 27 січня 2015 року по 26 березня 2015 року в розмірі 1326,00 грн., у розрахунку на працездатну особу у розмірі 442 грн. та на дитину у розмірі 884,00 грн.;
-з 27 березня 2015 року по 26 травня 2015 року - у розмірі 1105,00 грн. у розрахунку 50% допомоги на працездатну особу, у зв'язку з не працевлаштуванням (у розмірі 221,00 грн. щомісячно) та на дитину у розмірі 884,00 грн.;
- з 27 травня 2015 року по 26 липня 2015 року - у розмірі 884 грн. на дитину.
У зв'язку з тим, що позивач не працевлаштувалася у вказаний проміжок часу, виплату державної допомоги мені було припинено відповідно до п. 7 Порядку №505.
21.09.2018 року позивач звернулась до відповідача із запитом на отримання публічної інформації щодо припинення та поновлення виплат державної адресної допомоги (а.с. 44).
Так, листом №11 від 25.09.2018 року позивачу, серед іншого, було повідомлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа з 21.02.2018 року, у зв'язку з тим, що позивач не працевлаштувалась у вказаний період, виплату допомоги АНД управлінням їй було припинено згідно п.7 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 505.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності відмови відповідачем в призначенні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання позивачу, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підстав п. 3 Порядку № 505.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон №1706-VII), Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок №505)
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону №1706-VII переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до пункту 2 Порядку №505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Згідно з п. 3 зазначеного Порядку грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах:
-для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї);
-для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність;
-для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).
Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 гривень.
Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.
Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.
Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.
Відповідно до пункту 7 Порядку №505, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.
Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.
Таким чином, аналіз вищезазначених норм свідчить, що грошова допомога у разі її припинення відповідно до пункту 7 цього Порядку № 505 не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців. Положення зазначеного Порядку не містять норми, яка б у подібних правовідносинах назавжди позбавляла права особу працездатного віку, яка працевлаштувалась та як і раніше має статус внутрішньо переміщеної особи на отримання грошової допомоги. Чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на признання такої допомоги особі в подальшому.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.11.2018 року у зразковій справі №127/5904/18.
За змістом ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки 07.02.2018 року позивач народила доньку, у зв'язку з чим 21.02.2018 року звернулась із заявою про призначення адресної грошової допомоги для покриття виплат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Таким чином, позивач звернулась із заявою не про поновлення, а про призначення державної адресної допомоги.
В даному випадку, наявність правових підстав для призначення та виплати позивачу щомісячної адресної грошової допомоги для покриття виплат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 21.02.2018 року, є підтвердженою та належним чином доведеною.
Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на п. 12 Порядку №505, відповідно до якого, зокрема, виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги, оскільки в ньому не йдеться про поновлення виплати грошової допомоги, а саме про призначення її. Відтак і норма п. 12 Порядку №505 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Так, позивачем були надані суду достатні докази, на обґрунтування позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, ухвалою суду від 02.11.2018 року клопотання ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору було задоволено та відстрочено позивачу сплату судового збору у сумі 704,80 грн. до винесення рішення у справі.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні адресної допомоги позивачу як внутрішньо переміщеній особі з 21.02.2018, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради щодо не призначення родині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_1), в особі останньої, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, на підставі її заяв від 21.02.2018 року та 23.08.2018 року.
Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради здійснити призначення, нарахування та виплату родині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_1), в особі останньої, щомісячної адресної допомоги відповідно до п. 3 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014р. "Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг" як громадянину, який доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі заяв ОСОБА_2 від 21.02.2018 року та 23.08.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 17.12.2018 року.

Суддя Н.Є. Сліпець