Справа № 2540/3194/18
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Чернігів Справа № 2540/3194/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Вершняк Л.Л.,

за участю представника відповідача 2 Данілевського О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання протиправними дій та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника» звернулось до суду з позовом до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича (далі - відповідач 1), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - відповідач 2) про визнання дій Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича протиправними, скасування постанови ВП № 57205385 від 12.09.2018 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору б/н від 27.04.2007 у сумі 16930,00 грн. та постанови ВП № 13202541 від 12.09.2018 про стягнення витрат на виконавче провадження у сумі 719,94 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що постанова ВП № 57205385 від 12.09.2018 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору б/н від 27.04.2007 у сумі 16930,00 грн. є незаконною, оскільки вимога за постановою вважається погашеною, адже не заявлялась до Господарського суду Чернігівської області в порядку статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме виконавче провадження ніколи не виконувалось державним виконавцем. Також вважає, що постанова ВП № 13202541 від 12.09.2018 про стягнення витрат на виконавче провадження у сумі 719,94 грн. є протиправною, оскільки задекларовані в цій постанові розміри витрат не підтверджуються належними доказами, які б вказували на реальність їх понесення та доказами, які б підтверджували дійсність витрат у вказаних розмірах.

Відповідачем 1 та представником відповідача 2 було подано відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки постанова про стягнення з боржника виконавчого збору була чинною, боржником не оскаржена та підлягала виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Також вказує, що постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 12.09.2018 була винесена правомірно під час закінчення виконавчого провадження і повністю відповідає вимогам Закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

В судове засідання представник позивача та відповідач 1 не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що згідно вимог частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 18.12.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості другого відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Вислухавши пояснення представника відповідача 2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні у відповідача 2 перебувало зведене виконавче провадження № 13202541 з виконання виконавчих документів про стягнення заборгованості з Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника», зокрема, наказу Господарського суду Чернігівської області № 13/77, виданого 19.03.2007.

27.04.2007 державним виконавцем державної виконавчої служби у м. Ніжин та Ніжинському районі в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області № 13/77, виданого 19.03.2007, було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 20930,00 грн.

Постановою від 31.01.2008 зведене виконавче провадження було зупинене у зв'язку з порушенням Господарським судом Чернігівської області провадження у справі про банкрутство боржника та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів.

11.09.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Леньком Андрієм Миколайовичем винесено постанову № 13202541 про поновлення вчинення виконавчих дій.

На підставі пункту 2 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 12.09.2018 виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області № 13/77, виданого 19.03.2007, було закінчено у зв'язку з затвердженням Господарським судом Чернігівської області мирової угоди.

12.09.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Леньком Андрієм Миколайовичем в межах зведеного виконавчого провадження № 13202541 було винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 719,94 грн.

Також 12.09.2018 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57205385 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору № б/н, виданої 27.04.2007 в межах нестягнутої суми виконавчого збору 16930,00 грн.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Пунктом 2 частини першої статті 39 Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (частини перша та третя статті 40 Закону).

Згідно статті 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

В силу пункту 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.05.2012 № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.02.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Як встановлено судом, позивач на обґрунтування доводів позовної заяви в частині оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього виконавчого збору посилається виключно на те, що вимога відповідача є погашеною в розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а виконавче провадження ніколи не виконувалось державним виконавцем.

При цьому, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору не оскаржена у визначений законодавством строк позивачем, окрім того і не оспорюється у даній справі з підстав незаконності та/або порушення процедури її прийняття.

Однак, суд зазначає, що зведене виконавче провадження закінчено саме у зв'язку з прийняттям Господарським судом Чернігівської області ухвали про затвердження мирової угоди, а постанова про стягнення виконавчого збору виведена в окреме провадження, по якій і прийнято оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження.

Слід зазначити, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Для стягнення виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом порядку.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, що відповідні вимоги відповідача вважаються погашеними на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки позивач помилково вважає, що вимоги відповідача про стягнення виконавчого збору виникли до порушення Господарським судом Чернігівської області 23.01.2008 провадження у справі про банкрутство КП Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника». В той час як оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору прийнята відповідачем 12.09.2018.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.10.2018 у справі № 629/3806/14-а.

За таких обставин, доводи позивача ґрунтуються на довільному тлумаченні норм законодавства, а тому позовна вимога про скасування постанови ВП № 57205385 від 12.09.2018 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору б/н від 27.04.2007 у сумі 16930,00 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови ВП № 13202541 від 12.09.2018 про стягнення витрат на виконавче провадження у сумі 719,94 грн., суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом, в силу вимог статті 42 Закону визначено випадки винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження: 1) на стадії розподілу коштів та 2) у випадку завершення виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, в даному випадку виконавче провадження закінчено на підставі пункту 2 частини першої статті 39 Закону, що є підставою для винесення державним виконавцем постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 2 Розділу VІ Інструкції, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Також, розділом І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1300/29430, визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку; 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою; 8) сплата судового збору; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; 10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Згідно пунктів 1, 2, 5, 6 розділу ІІ Видів та розмірів витрат виконавчого провадження розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати. Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п'яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження. Розміри витрат виконавчого провадження, які стягнуті до проведення процедури закупівлі відповідних товарів і послуг, визначаються на підставі вартості раніше придбаних товарів і послуг.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.12.2016 № 3917/5 «Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями» з 05.12.2016 установлено плату за користування автоматизованою системою виконавчого провадження у розмірі 51,00 грн. за кожне відкрите виконавче провадження.

Одночасно, згідно наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2017 № 954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.03.2017 за № 406/30274 установлено, що розмір плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями становить 69,00 грн. (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

Стосовно доводів позивача про необґрунтованість розрахунків витрат на виконавче провадження, то суд зазначає, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить розрахунок здійснених виконавцем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, та враховуючи Розміри витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, затверджених начальником Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 01.06.2018.

При цьому Закон не покладає на державного або приватного виконавця обов'язку документально фіксувати здійснення витрат виконавчого провадження та надавати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.09.2018 у справі №750/7001/17.

За таких обставин, відповідачем 2 було дотримано вимоги статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» і правомірно винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, а тому позовні вимоги в цій частині є також безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» (вул. Небесної сотні, 14, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ) до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича (проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправними дій та скасування постанов - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.

Суддя Н.М. Баргаміна