Справа № 120/3906/18-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 грудня 2018 р. Справа № 120/3906/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Савелова М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Управління Держпраці у Вінницькій області

про: скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1В.) звернувся в суд з позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області (далі - Управління Держпраці) про скасування постанови про накладення штрафу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив що 20.09.2018 посадовими особами Управління Держпраці здійснено вихід до ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення ним господарської діяльності. В усній формі інспекторами повідомлено, що ними нібито встановлені особи, які здійснюють трудову діяльність без укладення відповідних договірних відносин. Позивачем надано усне пояснення, що він не є єдиним орендарем приміщень за адресою АДРЕСА_1, м.Вінниця та встановлені інспекторами особи не є його працівниками. Державним інспектором Пасічною Л.М. складено акт від 20.09.2018 №ВН/1530/205/Нп про неможливість проведення інспекційного відвідування у зв'язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю. Одночасно позивачу вручена вимога від 20.09.2018 3ВМ1530/205/ПД про надання поновлення/документів до 14:00 год. 24.09.2018 надати документи згідно визначеного переліку. У визначений термін позивачем на виконання вимоги надано документи визначені переліком, крім того в поясненні від 24.09.2018 , вказав що ФОП ОСОБА_1 не є єдиним орендарем приміщень за адресою АДРЕСА_1, м.Вінниця, та використовує приміщення за вказаною адресою площею 872,7 кв.м.

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 25.09.2018 №ВН1530/205/НП/АВ, який підписано позивачем 28.09.2018 із зауваженнями і запереченнями та 03.10.2018 за №28 направлено до Управління зауваження до акту.

В подальшому Управлінням виписано припис про усунення виявлених порушень від 08.10.2018 №ВН 1530/205/НП/АВ/П, крім того ОСОБА_1 отримав лист від 08.10.2018 №4272/04/04 щодо явки 16.10.2018 на розгляд справи. Розгляд справи відбувся формально, в порушення п.8 Порядку №509 в частині дослідження доказів.

В подальшому ОСОБА_4 першим заступником начальника управління винесено 16.10.2018 постанову про накладення штрафу за №ВН 1530/205/НП/АВ/ТД-ФС, яка отримана позивачем 22.10.2018.

Вказуючи, що відповідачем належними доказами не доведено порушення вимог трудового законодавства ФОП ОСОБА_1, позивач звернувся до суду з вимогами про скасування постанови управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу №16.10.2018 №ВН/ 1530/205/НП/АВ/ТД-ФС.

Ухвалою суду від 06.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.11.2018 відмовлено у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову.

21.11.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого зазначив, що при здійсненні інспекційного відвідування 20.09.2018 інспекторами праці на території, де здійснюється господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 у виробничих приміщеннях здійснювали діяльність працівники за такими видами робіт: шліфування, зварювання, полірування, охорона об'єкту. В адміністративному приміщенні виконувались роботи економічного та юридичного напрямку. При намаганні здійснити інспекційне відвідування 20.09.2018 ОСОБА_1 встановлено перебування у виробничих приміщеннях за виконанням роботи з шліфування деталей 3 особи чоловічої статті, які означили себе як ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. зафіксовані відео-фото технікою. Зазначені особи пояснили, що проходять стажування у ФОП ОСОБА_1, документів при собі не мали. Для підтвердження достовірності описаних у поясненнях даних, інспектором Товпигою С.Б. викликано наряд патрульної поліції.

Документів, що підтверджують факт укладання трудового договору інспекторам надано не було, тому останніми складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №ВН 1530/205/НП від 20.09.2018 та надано вимогу про надання/поновлення документів №ВН 1530/205/ПД від 20.09.2018.

Однак, відповідно до п.14 Вимоги позивач не надав пояснення щодо працівників, що зазначили себе у письмових поясненнях, як ті що проходять стажування. Водночас ОСОБА_1 передав додаткові пояснення ОСОБА_7 від 24.09.2018 щодо помилковості наданих у попередніх поясненнях 20.09.2018 даних про визначення особи, в інтересах якої він працює, вказавши, що проходить стажування у ФОП ОСОБА_8

Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати співробітникам за січень-березень 2018 та відомостей про нарахування заробітної плати при звільненні за квітень 2018 року ОСОБА_7 зазначений як працівник ОСОБА_1

Враховуючи наведене, вказали, що твердження позивача наведені у позовній заяві не можуть бути взяті до уваги при розгляді даної справи, оскільки наведені ним доводи спростовуються зібраними в ході відвідування матеріалами.

Посилаючись на норми Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2018 №96, вказали що дії та рішення відповідача у формі оскаржуваної постанови вчинені у межах та у спосіб визначений законодавством, відтак управління просило відмовити у задоволенні заявленого позову.

03.12.2018 позивачем подано до суду відповідь на відзив, згідно якої вказав, що ним неодноразово надавались управлінню усні та письмові пояснення, письмові підтвердження, підтверджуючі документи, щодо працевлаштування зазначених у акті осіб у іншого роботодавця, однак незрозуміло на яких підставах матеріали не враховані управлінням. Вказав, що відповідачем належними доказами не доведено порушення вимог трудового законодавства ФОП ОСОБА_1

Ухвалою суду від 04.12.2018, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та за наявності відповідної спільної заяви представників сторін, призначено судовий розгляд справи 04.12.2018.

У судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, позовні вимоги просили задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечила щодо заявленого позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Відповідно Виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії НОМЕР_3 від 24.03.2014 ФОП ОСОБА_1 22.08.2000 зареєстрований як ФОП, основним видом економічної діяльності є 22.99 виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.

19.09.2018 начальником управління ОСОБА_9 відповідно до наказу від 19.09.2018 №1007 видано направлення на проведення інспекційного відвідування №3982/04-03 з питань контролю за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 «ST-Line».

20.09.2018 управлінням складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №ВН 1530/205/НП у зв'язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю вказаних відповідно до вимоги.

Вимогою від 20.09.2018 №ВМ 1530/205/ПД зобов'язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 14:00 год. 24.09.2018 надати документи необхідні про проведення інспекційного відвідування.

25.09.2018 інспектором праці ОСОБА_10 складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю ВН 1530/205/НП/АВ, відповідно розділу ІІ якого вказано, що 20.09.2018 інспекторами праці на території, де здійснюється господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 у виробничих приміщеннях здійснювали діяльність працівники за такими видами робіт: шліфування, зварювання, полірування, охорона об'єкту. В адміністративному приміщенні роботи економічного та юридичного напрямку. При намаганні здійснити інспекційне відвідування 20.09.2018 ОСОБА_1 встановлено перебування у виробничих приміщеннях за виконанням роботи з шліфування деталей 3 особи чоловічої статті, які означили себе як ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. зафіксовані відео-фото технікою. Зазначені особи пояснили, що проходять стажування у ФОП ОСОБА_1, зазначивши режим роботи з 9:00 до 18.00, обід з 13:00 год. до 14:00 год., документів, що посвідчують особу, вони при собі не мали.

Для підтвердження достовірності описаних у поясненнях даних означеними особами щодо ПІБ , дати народження та місця проживання, головним інспектором Товпигою С,Б. викликано наряд патрульної поліції, який за допомогою системи «Армор» зафіксовано дані зазначені у письмових поясненнях.

Документів, що підтверджують факт укладання трудового договору із зазначеними вище працівниками під час інспекційного відвідування інспекторам праці надані не були.

Відповідно до п.14 Вимоги від 20.09.2018 ФОП ОСОБА_1 не надав пояснення щодо працівників що зазначили себе у поясненнях 20.09.2018, як ті що проходять стажування, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, зазначивши лише ФОП ОСОБА_1 є єдиним орендарем приміщень у ТОВ «СТ Лайн» за адресою АДРЕСА_1, м.Вінниця.

Водночас ОСОБА_1 передав додаткові пояснення ОСОБА_7 від 24.09.2018 щодо помилковості наданих у попередніх поясненнях 20.09.2018 даних про визначення особи, в інтересах якої він працює, вказавши, що проходить стажування у ФОП ОСОБА_8

Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати співробітникам за січень-березень 2018 та відомостей про нарахування заробітної плати при звільненні за квітень 2018 року ОСОБА_7 зазначений як працівник ОСОБА_1

Відповідно до наданих письмових пояснеь 20.09.2018 ОСОБА_11, який виконував на момент інспекційного відвідування в ОСОБА_1 роботи зі зварювання, вказавши, вказавши свій режим роботи з 9 до 18 год. Однак документального підтвердження факту укладання трудового договору (або іншого) з зазначеним працівником під час здійснення інспекційного відвідування надано не було.

01.10.2018 позивачем за №27 подано до відповідача зауваження (заперечення) до акту інспекційного відвідування від 25.09.2018 №ВН 1530/205/НП/АВ та пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно яких вказані особи пояснили, що 20.09.2018 в приміщенні, в якому вони виконували роботи зі шліфування за цивільно-правовими договорами від 10.09.2018 №03-18 та 14.09.2018 №03-26, укладених з ФОП ОСОБА_8, до них підійшли три незнайомих особи, які представились та в усній формі задавали питання щодо того у кого вони працюють, коли перцюють, чи задоволені роботою тощо. Службових посвідчень не пред'явили. В подальшому їм вручили бланки для надання пояснень. Про право надане ст.63 Конституції України їх не попереджали. Крім того, надано пояснення гр. ОСОБА_11, ОСОБА_7 та відповідні цивільно-правові договори.

08.10.2018 відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ВН 1530/205/НП/АВ/П.

16.10.2018 першим заступником начальника управління Держпраці винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВН1530/205/НП/АВ/ТД-ФС, якою накладено штраф на ФОП ОСОБА_1. у розмірі 446 760 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням у формі постанови від 16.10.2018 №ВН1530/205/НП/АВ/ТД-ФС, позивач звернувся до суду з вимогами про її скасування.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) (далі - Порядок № 295).

У відповідності до приписів пунктів 2, 3 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до п. 6 Порядку № 295 під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об'єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.

Документи, отримані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення об'єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Об'єктом відвідування є юридичні особи (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичні особи, які використовують найману працю (пункт 1 Порядку № 295).

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що інспектор під час підготовки до проведення інспекційного відвідування має право одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, лише від об'єкта відвідування або державних органів.

У даній адміністративній справі таким об'єктом відвідування є приміщення, де здійснював діяльність ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, м.Вінниця.

Разом з тим, в судовому засіданні досліджено відео запис інспекційного відвідування, з якого при візуальному спостереженні вбачається, що інспектування відбувалось у невеликому приміщенні.

В пояснені позивача від 24.09.2018 наданому головному державному інспектору Пасічній Л.М. зазначено, що ФОП Софієв не є єдиними орендарем приміщень за адресою АДРЕСА_1, м.Вінниця. З метою здійснення господарської діяльності позивач на правах оренди використовує приміщення загальною площею 872,7 кв.м. отримане у строкове платне користування у ТОВ "СТ ЛАЙН" згідно договору оренди від 03.01.2018 №1.

Серед іншого судом досліджено договір оренди приміщення від 08.08.2018 №8, укладений ТОВ "СТ ЛАЙН" в особі ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_8, згідно якого загальна площа орендованого ОСОБА_8 приміщення за адресою АДРЕСА_1, м.Вінниця складає 76 кв.м.

Однак, як встановлено судом, державний інспектор 20.09.2018 отримав пояснення від громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які виконували роботи на об'єкті, що не є об'єктом інспекційного відвідування. Отримання зазначених даних також не можна вважати аналізом наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.

Крім того, суд не може взяти до уваги письмові пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_11, оскільки з досліджених судом копій не встановлено ознайомлення управлінням вказаних осіб з правом наданим статтею 63 Конституції України, згідно якої особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Таким чином, приймаючи до уваги процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, суд приходить висновку про необґрунтованість відібраних 20.09.2018 пояснень в межах спроби провести інспекційного відвідування.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що документ, який покладений в обґрунтування висновків акту інспекційного відвідування позивача, а саме: пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 отримано не у спосіб передбачений Порядком № 295, поза межами інспекційного відвідування, а відтак не може вважатися допустимим доказом в розумінні статті 74 КАС України.

Відповідно до п. 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником (п. 20 Порядку № 295).

Відповідно до п. 21 Порядку № 295 якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та частинами 2, 7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені, зокрема на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою прийняття оскарженої постанови є висновок Управління Держпраці у Вінницькій області, про те, що позивач допустив до шліфувальних робіт ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, до зварювальних робіт ОСОБА_11 без укладення з ними трудового договору, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Проте, суд вважає помилковими зазначені доводи відповідача, виходячи з наступного.

Як вже встановлено судом, такі висновки відповідача ґрунтуються на підставі пояснень ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 що отримані не у спосіб встановлений чинним законодавством.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Враховуючи аналіз наведених норм права, суд зазначає, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться додаткові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7 надані до управління Держпраці, згідно яких останні вказали, що певні обсяги робіт - шліфування комплектуючих деталей, зварювання комплектуючих деталей вони проводили за цивільно -правовими договорами від 10.09.2018 №03-18 та від 14.09.2018 №03-26, від 12.09.2018 №03-25, від 11.09.2018 №03-21 укладеними з ФОП ОСОБА_8, пояснення при перевірці інспекторам надані помилково, в розгубленому схвильованому стані.

В матеріалах справи містяться цивільно-правові договори від 14.09.2018 №03-26, від 10.09.2018 №03-18, від 12.09.2018 №03-25, від 11.09.2018 №03-21 укладені ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_7 з ФОП ОСОБА_8 (ідент.номер платника НОМЕР_1).

Крім того, позивачем надано до матеріалів справи Договір оренди приміщення від 08.08.2018 №8, укладений ТОВ "СТ ЛАЙН" з ФОП ОСОБА_12, згідно якого останній прийняв у строкове платне користування приміщення площею 76 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, м.Вінниця.

Судом досліджено лист Вінницького відділу поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області від 30.10.2018 №19-796/200-2018, згідно якого вказано, що слідчим відділом Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004275 від 23.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, яке було розпочате по зверненню управління Держпраці у Вінницькій області про вчинення кримінального правопорушення. вході досудового розслідування інформація управління Держпраці у Вінницькій області щодо використання ОСОБА_1 найманої праці без належного оформлення не підтвердилась. 30.10.2018 з урахуванням зібраних доказів прийнято процесуальне рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Крім того, згідно листа Вінницького відділу поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області від 30.10.2018 №21528/200-2018, вказано, що в ході досудового розслідування слідчим були допитані в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Також були досліджені документи надані управлінням Держпраці, фізичними особами ОСОБА_13, ОСОБА_1 30.10.2018 з урахуванням зібраних доказів прийнято процесуальне рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК України "грубе порушення законодавства про працю".

Як вже встановлено судом, вказані вище документи був надавались ОСОБА_1 інспекторам Управління Держпраці у Вінницькій області до винесення оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно з цією нормою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

В свою чергу, за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, наявність обставин, що вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є лише підставою розгляду питання компетентним судом для визнання правочину недійсним (тобто вказує на оспорюваність правочину).

У той же час, згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, в матеріалах справи міститься Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю ФОП ОСОБА_8 від 05.10.2018 №ВН1537/205/НП/АВ.

Разом з тим, жодних, передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність правочинів, укладених між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6 під час інспекційного відвідування не встановлено та в акті за його результатами не зафіксовано.

В контексті даної спірної ситуації, суд вважає за доцільне зауважити, що висновки викладені а акті управління Держпраці від 25.09.2018 №Вн1530/205/НП/АВ, покладені в основу оскаржуваної постанови від 16.10.2018 №ВН 1530/205/НП/АВ/ТД-ФС , спростовано під час розгляду даної адміністративної справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно норм ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи суд вважає не доведеним належними та допустимими доказами факт допуску ФОП ОСОБА_1 до виконання робіт ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 без укладення з ними трудового договору.

Разом з тим, суд зазначає, що для застосування фінансових санкцій, передбачених ст.265 КЗпП України необхідним є наявність в діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання складу правопорушення, передбаченого абз. 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

У зв'язку з чим, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем такого правопорушення, суд вважає, що оскаржена постанова про накладення штрафу, є такою, що прийнята всупереч норм чинного законодавства, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки відповідачем в ході розгляду справи не доведено факту правомірності своїх дій при прийняті оскаржуваної постанови, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір належить стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу від 16.10.2018 року №ВН/1530/205/НП/АВ/ТД-ФС.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 4467 (чотири тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідент.номер НОМЕР_2)

Відповідач: Управління Держпраці у Вінницькій області (вул.Магістратська, 37, м.Вінниця, 21050, )

Повний текст рішення суду складено 17.12.2018

Суддя Томчук Андрій Валерійович