Справа № 810/2256/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2256/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Узинський цукровий комбінат» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби від 24.04.2018 № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивач у своїй господарській діяльності використовує земельні ділянки на праві постійного користування (державний акт від 14.11.1997 № 64).

Орендна плата за використання земельної ділянки була встановлена на рівні 1% від нормативно-грошової оцінки землі згідно рішення Узинської міської ради від 31.12.2014 № 31-340.

Позивачем на підставі рішення Узинської міської ради від 31.12.2014 року було розраховано та внесено до податкової декларації (розрахунку) від 16.02.2018 № суму земельного податку за лютий 2018 року, яку подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Рішенням дев'ятнадцятої сесії сьомого скликання Узинської міської ради від 11.07.2017 № 19-118/2017 «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2018 рік» затверджено Положення про встановлення плати за землю на території міста Узин на 2018 (додаток № 2.3). Даним Положенням встановлено ставку земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користування суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності), у розмірі 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2018 у справі № 357/14346/17, залишеного без змін Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018, визнано незаконним та скасовано пункт 2.3 рішення від 11.07.2017, прийнятого Узинською міською радою Білоцерківського району «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2018 рік».

ГУ ДФС у Київській області на підставі пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75 ПК України проведено камеральну перевірку ТОВ «Узинський цукровий комбінат» податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за лютий 2018 року.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 06.04.2018 № 5375/50-01/00372536.

Перевіркою встановлено, що позивачем, при складанні податкової декларації з плати за землю за 2018 рік від 16.02.2018 № , занижено податкове зобов'язання згідно розрахунку за лютий 2018 на суму 889029, 24 грн.

Згідно податкової декларації від 16.02.2018 позивачем нараховано земельний податок у розмірі 124169, 93, що становить 1% від грошової оцінки, а згідно рішення Узинської міської ради від 11.07.2017 № 19-118/2017 сума земельного податку мала становити за лютий 2018 -1 013 199, 17 грн. (12 % грошової оцінки землі).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.04.2018 року № .

Не погоджуючись з вищенаведеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішеннями судів визнано незаконним та скасовано пункт 2.3 рішення від 11.07.2017, прийнятого Узинською міською радою Білоцерківського району «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2018 рік», а отже податковий орган, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення рішення, безпідставно керувався вказаним рішенням Узинської міської ради Білоцерківського району від 11.07.2018.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

У відповідності до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Базою оподаткування, згідно з п. 271.1.1 п. 271. ст. 271 Податкового кодексу України, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації.

Згідно пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно із п. 274.1 ст. 274 названого Кодексу ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Отже, позивач самостійно обчислює земельний податок, який зазначає у податковій декларації.

Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, позивач самостійно обчислює земельний податок, який зазначає у податковій декларації.

Згідно до п.п. 10.1 та 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Підпунктом 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України зазначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 ПК України з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п.12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 п. 12.3 ст. 12 вказаного Кодексу.

Відповідно п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Так, ст. 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Разом з цим, згідно з п. 5 р. XIX «Прикінцеві положення» ПК України органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Так, з наведеного вище вбачається, що безпосереднє встановлення місцевих податків віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

В свою чергу, як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, Рішенням дев'ятнадцятої сесії сьомого скликання Узинської міської ради від 11.07.2017 № 19-118/2017 «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2018 рік» затверджено Положення про встановлення плати за землю на території міста Узин на 2018 (додаток № 2.3), даним Положенням встановлено ставку земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користування суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності) у розмірі 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Для застосування рішення Про встановлення місцевих податків у 2018 році, у тому числі плати за землю, воно мало бути офіційно оприлюднене місцевою радою до 15 липня 2017 року, що узгоджується з нормами Бюджетного та Податкового кодексів України.

Проте, вищенаведене рішення не було офіційно оприлюднене в друкованих засобах масової інформації, отже не було доведене до відома платників податку.

Окрім того, Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2018 у справі № 357/14346/17, залишеного без змін Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018, визнано незаконним та скасовано пункт 2.3 рішення від 11.07.2017, прийнятого Узинською міською радою Білоцерківського району «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2018 рік».

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий орган, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення рішення, безпідставно керувався рішенням Узинської міської ради Білоцерківського району від 11.07.2018 «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2018 рік», а тому воно підлягає скасуванню.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року - залишити без змін.

Повний текст постанови складено « 17» грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма