Справа № 804/6902/15
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

18 грудня 2018 року

справа №804/6902/15

адміністративне провадження №К/9901/25852/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року (суддя - Барановський Р.А) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року (судді - Іванов С.М., Сафронова С.В., Чепурнов Д.В.) у справі №804/6902/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Картсервіс Плюс" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Картсервіс Плюс» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулося до суду із позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - податковий орган, відповідач у справі, скаржник у справі), у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача у справі №151/28-048 від 24 квітня 2015 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - Товариства, поновити позивача у справі у реєстрі платників податку на додану вартість з 07 вересня 2015 року.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що оскаржуване рішення про анулювання реєстрації Товариства як платника податку на додану вартість винесено у відповідності до положень підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України та є протиправним. Позивач зауважує, що висновки податкового органу, в результаті яких відповідачем винесено оскаржуване рішення, базуються лише на припущеннях, оскільки, на думку позивача, встановити наявність або відсутність оподатковуваних операцій платника можливо лише шляхом проведення документальної перевірки підприємства, яка у даному випадку не проводилась. При цьому позивач стверджує, що наявність господарських операцій за останні дванадцять поточних календарних місяців підтверджується наданими до контролюючого органу разом із податковою звітністю з податку на додану вартість за жовтень 2014 року.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 15 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року, позов задовольнив частково, визнав протиправним та скасував рішення податкового органу про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №151/28048 від 24 квітня 2015 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що Товариство у жовтні 2014 року, тобто в період 12 послідовних місяців до дати анулювання реєстрації платника податку на додану вартість подало контролюючому органу декларацію з податку на додану вартість (що підтверджено судовими рішеннями, які вступили у законну силу), яка свідчать про наявність операцій з постачання/придбання товарів у жовтні 2014 року, за наслідками якого у Товариства виникли податкові зобов'язання /податковий кредит з податку на додану вартість.

Податковий орган оскаржив рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 26 жовтня 2016 року відкрив касаційне провадження у справі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не врахували, що подана Товариством податкова накладна №1 від 08 лютого 2014 року повинна бути відображена у складі податкових зобов'язань декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року і вона по своїй сутті не відноситься до справи про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість Товариства. Окрім того, податковий орган зазначає, що Товариство не мало права вносити зміни до податкової звітності після анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство зазначає про правомірність висновків судів попередніх інстанцій щодо безпідставності доводів відповідача про подання позивачем протягом періоду з квітня 2014 року по березень 2015 року податкових декларацій за відсутності оподатковуваних операцій та з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування в ньому норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

В частині, якій переглядає суд касаційної інстанції, зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили наступне.

Позивач у справі () перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

07 вересня 2005 року позивача зареєстровано як платника податку на додану вартість за індивідуальним податковим номером - 37.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємством подавались до податкового органу наступні документи податкової звітності по податку на додану вартість, які свідчать про наявність оподатковуваних операцій:

- податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2014 року з додатками;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за період травень 2015 року, яким виправляється період за жовтень 2014 року з додатком 5 (уточнений показник податку на додану вартість 578, 00 гривень) подана засобами електронного зв'язку 06 травня 2015 року (квитанція № 1).

Встановлено, що після отримання 06 травня 2015 року засобами електронного зв'язку від Товариства уточнення до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року відповідачем у справі сформовано та направлено позивачу засобами електронного зв'язку квитанцію №1 від 06 травня 2015 року про неприйняття звітного документу, у зв'язку з тим, що станом на момент подання даного звіту позивач у справі не був платником податку на додану вартість, з огляду на анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість від 24 квітня 2015 року.

Згодом позивач отримав від податкового органу рішення № 151/28-048 від 24 квітня 2015 року про анулювання реєстрації позивача у справі як платника податку на додану вартість.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного рішення стало наступне.

Комісією, створеною відповідно до розпорядження відповідача у справі № 10-р від 27 лютого 2015 року встановлено, що у період з квітня 2014 року по березень 2015 року Товариство подавало податкові декларації з податку на додану вартість за відсутності оподатковуваних операцій та з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту та за останні дванадцять поточних календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій складає 0 гривень.

З цих підстав відповідач дійшов висновку з посиланням на підпункт "г" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України про наявність підстав для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства. Датою анулювання реєстрації є 24 квітня 2015 року.

Пунктом 184.2 статті 184 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті «а» пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу. Анулювання реєстрації здійснюється на дату подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації.

Згідно з пунктом 5.1 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), реєстрація діє до дати анулювання, яке відбувається у випадках, визначених пунктом 184.1 статті 184 розділу V Кодексу, якщо особа, зареєстрована як платник ПДВ, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Відповідно до пункту 5.2 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при розгляді питання анулювання реєстрації згідно з підпунктом «г» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункт «г» пункту 5.1 цього розділу) 12 місяців визначаються із урахуванням того, що: не враховується місяць, в якому проведено реєстрацію особи платником ПДВ, якщо особа зареєстрована платником ПДВ з дня іншого ніж перший день календарного місяця; включаються останні 12 послідовних податкових місяців, за які подані податкові декларації (у разі подання декларацій) або сплив строк подання податкових декларацій (у разі неподання декларацій) до отримання чи складання контролюючим органом документа, який є підставою для анулювання реєстрації. Анулювання реєстрації здійснюється шляхом виключення платника ПДВ з Реєстру.

Положеннями підпункту 5.5 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що анулювання реєстрації за ініціативою відповідного контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункти «б» - «з» пункту 5.1 цього розділу). Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав. Рішення про анулювання реєстрації за ініціативою контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами є, зокрема: довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт «г» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку).

Згідно з пунктом 5.6 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), За наявності зазначених підтвердних документів (відомостей) контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов'язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства. Дата підписання рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ уважається днем прийняття такого рішення.

З огляду на те, що підставою для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства податковий орган визначив підпункт «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тоді як судовими рішеннями у адміністративній справі №804/20197/14, які набрали законної сили, визнано протиправною відмову контролюючого органу у прийнятті податкової декларації, поданою Товариством за період жовтень 2014 року та визнано податкову декларацію Товариства такою, що прийнята датою її фактичного отримання, то суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про неправомірність оспорюваного рішення податкового органу про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість та наявність підстав для його скасування, з урахуванням того, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про проведення Товариством у жовтні 2014 року операцій із постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Таким чином, доводи податкового органу, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Посилання податкового органу на те, що позивач подав до суду податкову накладну від 08 лютого 2014 року, яка не відноситься до суті справи, Суд не приймає з огляду на те, що судами попередніх інстанцій допущено технічну описку в даті податкової накладної, помилково зазначивши « 08.02.2014 року» замість правильної «08.10.2014 року». Відповідно зазначена податкова накладна має значення у справі про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року у справі №804/6902/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Р.Ф. Ханова

І.А. Гончарова

І.Я. Олендер