Справа № 815/2683/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2683/18

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення з Одеської обласної державної адміністрації компенсації за завдану моральну шкоду за адміністративним позовом ОСОБА_1 до до Одеської обласної державної адміністрації про визнання дії протиправними і такими, що обмежують, передбачені законодавством, права людини з інвалідністю 2-ї групи на безоплатний / безкоштовний проїзд в міських і приміських маршрутах у 2017-2018 роках, визнання та зобов'язання забезпечити права людини з інвалідністю другої групи і всіх людей з інвалідністю другої групи на безкоштовний проїзд в міському та приміському транспорті (крім таксі), зобов'язання усіх перевізників розмістити у автобусах перелік пільгових категорій пасажирів, відповідно до чинного законодавства, а Одеську обласну державну адміністрацію проконтролювати виконання цього, стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.,

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Південний офіс Держаудитслужби, прокуратура Одеської області, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області;

третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство «Яна», -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Одеської обласної державної адміністрації (далі - Одеська ОДА) та до приватного підприємства «Яна» (далі - ПП «Яна»), в якому просив:

- визнати дії протиправними і такими, що обмежують, передбачені законодавством, права людини з інвалідністю 2-ї групи на безоплатний / безкоштовний проїзд в міських і приміських маршрутах у 2017-2018 роках;

- визнати право людини з інвалідністю 2-ї групи і всіх людей з інвалідністю 2-ї групи на безкоштовний проїзд в міському та приміському транспорті (крім таксі);

- зобов'язати виконувати таке право та зобов'язати усіх перевізників розмістити у автобусах перелік пільгових категорій пасажирів, відповідно до чинного законодавства, а ООДА проконтролювати виконання цього.

Також позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідачів солідарно компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.

Оскільки, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 року було відмовлено у відкритті провадження щодо вимог, адресованих ПП «Яна» та зазначено, що вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, позивач надав 03.07.2018 року уточнений позов.

Зміст уточненого позову свідчить, що 16 серпня 2017 року близько о 7:30 ОСОБА_1 перебував у автобусі державний номер НОМЕР_1, який рухався за приміським маршрутом №88.

Незважаючи на те, що він є інвалідом 2-ї групи та пред'явив відповідне посвідчення, водій маршрутного таксі відмовився надати йому пільги з проїзду та вимагав повної оплати проїзду.

Позивач вважає, що ненадання йому як громадянину з інвалідністю права на безоплатний проїзд, обмежує права - на свободу пересування, користування власністю, спілкування, здоров'я та харчування, особисте життя, надання допомоги іншим людям.

Для захисту вказаних прав, позивач вважає, що необхідно поширити дію постанови Кабінету Міністрів України № 354 від 17.05.1993 року «Про безоплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» на інвалідів.

Заявляючи той же перелік вимог, що і в попередньому позові, проте лише до одного відповідача - Одеської ОДА, позивач зазначає, що даний суб'єкт владних повноважень як орган виконавчої влади не може самовільно розпоряджатися бюджетом і вирішувати питання щодо надання або відмову в наданні компенсаційних виплат перевізникам за безоплатний проїзд, а перевізник, відповідно, не може відмовлятися від прийняття вказаних компенсаційних виплат.

Посилаючись на частини 1 та 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з ООДА моральну шкоду в сумі 400 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

При розгляді справи на стадії підготовчого провадження, 10.09.2018 року судом першої інстанції на підставі ст. 240 КАС України була прийнята ухвала про залишення позовної вимоги ОСОБА_1 до Одеської ОДА про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 400 000 грн. без розгляду.

Мотивами для прийняття такого рішення була наявність у провадженні апеляційного суду Одеської області справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, суд першої інстанції встановив, що на момент прийняття даного рішення на розгляді апеляційного суду Одеської області перебуває скарга на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2018 року по цивільній справі №522/21996/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74559465) за позовом ОСОБА_1 до ПП «Яна», Одеської ОДА про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Проаналізувавши вимоги ОСОБА_1 за наведеними позовами, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога за адміністративною справою про стягнення з Одеської ОДА на користь позивача компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 400 000 грн. збігається з позовною вимогою та обґрунтуванням щодо стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. за цивільною справою №522/21996/17, рішення по якій ще не набрало законної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзивів.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, вважаючи, що воно прийнято упереджено, при неповному з'ясуванні обставин та неповному дослідженні доказів, що мають значення для справи, з порушенням норм міжнародного, матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляції складаються з наступного.

По-перше, на думку апелянта, Приморський райсуд м. Одеси не повинен був приймати його позов про стягнення з ПП «Яна» та ООДА компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. до розгляду, а направити справу до Одеського окружного адміністративного суду.

По-друге, як вважає апелянт, суд усвідомлено, навмисне, в порушення його прав та свобод, позбавив його права на участь у судовому засіданні, адже за телефоном він попередив, що затримується, позаяк бере участь у кримінальному процесі.

По-трете, як наголошував апелянт, суд був позбавлений права приймати будь-які рішення, оскільки на його вимогу, ним був підготовлений уточнений позов, який він подав на наступний день, після прийняття ухвали, яка є предметом оскарження.

Останнє на чому наполягав ОСОБА_1 це помилковість висновків суду, що спір існує між тими ж самими сторонами і предмет позову є однаковий.

За твердженням апелянта у справах вимоги заявлені до різних відповідачів і заявлена сума позову також є різною.

У відзивах на апеляцію Одеська ОДА, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради вважають рішення суду законним та обґрунтованим, оскільки суд дійшов вірного висновку про наявність у провадженні іншого суду спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2018 року, яке було залишено в силі постановою апеляційного суду Одеської області від 16.10.2018 року (справа №522/21996) було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПП «Яна» та Одеської ОДА про стягнення моральної шкоди.

Зазначеними рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ПП «Яна», Одеської ОДА про стягнення з відповідачів солідарно компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 16 серпня 2017 року близько о 7:30 год. він рухався на маршрутному таксі №88 державний номер НОМЕР_1.

При виході з транспорту він пред'явив посвідчення інваліда II групи, проте водій відмовив йому у наданні пільгового проїзду, чим порушив вимоги постанови Кабінету Міністрів України №354 від 17.05.1993 року «Про безоплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування».

Позивач зазначив, що вказаними діями йому завдано великої моральної шкоди.

Відмовляючи позивачу у позові, суди виходили з того, що відповідачі жодним чином не допустили протиправної поведінки по відношенню до позивача, а тому не можуть нести будь-якої відповідальності за завдану моральну шкоду, оскільки при відсутності протиправної поведінки не може бути і причинного зв'язку між цією поведінкою і завданою шкодою.

Суди вважали, що позивач як особа з інвалідністю 2-ї групи не мав і не має передбаченого законами України права безоплатного проїзду у приміському транспорті, адже з 01 січня 2015 року та по день прийняття рішення, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено право безоплатного проїзду осіб з інвалідністю 1 та 2 груп та осіб які їх супроводжують у пасажирському міському транспорті (крім таксі), та знижки у розмірі 50% від вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

До Одеського окружного адміністративного суду від Одеської ОДА та від представника третьої особи ПП «Яна» надійшли письмові клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Одеської ОДА компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.

В підготовчому засіданні вказані клопотання були підтримані представниками Південного офісу Держаудитслужби, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Джерела правового регулювання (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, в яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Водночас з огляду на положення пункту 4 частини першої статті 170 КАС України з одним і тим же позовом можна лише раз звернутися до суду за захистом.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги за наступними підставами.

Залишаючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди без розгляду, суд першої інстанції керувався тим, що у провадженні апеляційного суду Одеської області справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як було зазначено вище, на момент розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції наведена цивільна справа розглянута апеляційним судом Одеської області та рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

З мотивувальних частин рішень у цивільній справі вбачається, що предметом оскарження є безпідставне позбавлення позивача Одеською ОДА та ПП «Яна» права на безоплатний проїзд у транспорті, що здійснює перевезення на міжміських маршрутах.

Підставою для задоволення позовних вимог є протиправна поведінка відповідачів щодо позивача, внаслідок якої, йому завдано моральної шкоди.

Предмет та мотиви, заявленого до адміністративного суду первісного позову, були аналогічними, однак, у зв'язку з відмовою у відкритті провадження щодо вимог, які стосуються ПП «Яна», відповідачем залишилась Одеська ОДА.

За таких умов, довід апелянта про те, що в зазначених справах є різними відповідачі, не заснований на фактичних обставинах справи.

Понад те, слід наголосити, що вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, судами цивільної юрисдикції були досліджені усі мотиви та підстави, на підставі яких Одеська ОДА не фінансує та не компенсує інвалідам з бюджету пільговий проїзд на транспорті міжміського сполучення.

Отже, враховуючи, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з Одеської ОДА, знайшла своє вирішення у наведених вище цивільних справах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову в даній частині без розгляду.

Довід апелянта про те, що в зазначених справах не збігається сума позову, не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що тотожність предмета позову зберігається.

Отож, міркування і твердження позивача в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків оскаржуваної ухвали суду.

До того ж, слід звернути увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2011 року у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06), зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне процесуальне рішення, тому, відповідно до вимог ст. 316 КАС України, немає підстав для скасування його ухвали.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення з Одеської обласної державної адміністрації компенсації за завдану моральну шкоду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 29.11.2018 року.