Справа № 802/1940/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2018 р. Справа № 802/1940/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк А.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко А.В.,

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Присяжнюка В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3 (21029, АДРЕСА_1)

до: Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (23222, Вінницька область, Вінницький район, с. Якушинці, вул. Новоселів, буд. 1)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання винити дії

ВСТАНОВИВ:

23.06.2018 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач, Якушинецька сільська рада), з позовними вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.05.2018 року "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_6", в частині відмови ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у її власності.

2) зобов'язати Якушинецьку сільську раду Вінницького району Вінницької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, цільове призначення яких змінюється із ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, в межах населеного пункту селище Березина, Вінницького району Вінницької області, в частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_3, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,6990 га.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 0,6990 га кадастровий номер НОМЕР_2, яка згідно з планом розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, в межах населеного пункту селище Березина, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

25.05.2018 року відповідачем прийнято рішення б/н "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6".

Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та необґрунтованим, не містить жодного посилання на підстави відмови, а тому таке, на думку позивача, підлягає скасуванню.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.06.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви.

18.07.2018 року від позивача надійшла заява, якою недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 23.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року витребувано додаткові докази у справі та закрито підготовче провадження у справі.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, тому суд відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд в їх задоволенні відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_3 від 29.05.2006 року, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,6990 га є власністю ОСОБА_3.

Позивач та інші особи, звернулися із заявою до Директора ТОВ "ЮЗС "Альянс" про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,7960 га ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, цільове призначення яких змінюється із ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, в межах населеного пункту селище Березина, Вінницького району Вінницької області.

На замовлення позивача та інших осіб, проектною організацією у відповідності до чинного законодавства України, розроблено загальний проект землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок. Також проект був погоджений експертом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), про що 29.03.2018 року надано висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 3362/82-18.

Отримавши висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 3362/82-18, позивач звернулася до органу уповноваженого приймати рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки з клопотанням про затвердження відповідного проекту.

Проте, 25.05.2018 року Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області прийнято рішення б/н "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6".

Не погоджуючись з рішенням 15 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради сільської ради Вінницького району Вінницької області б/н від 25.05.2108 року в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-III (далі - ЗК України) встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною 1 ст. 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно з підпунктами б) та д) ч. 1 ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, зокрема: самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Водночас, ч. 1 ст. 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки власників земельних ділянок.

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (ст. 18 ЗК України).

Згідно ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Статтями 38 та 39 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Статтею 20 ЗК України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186- 1 цього Кодексу.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Водночас, як передбачено ст. 123 ЗК України, ст. 186-1 ЗК України відмова органу влади у зміні цільового призначення земельної ділянки повинна бути мотивована і містити у собі посилання на підстави відмови.

Разом з цим, рішення Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області б/н від 25.05.2018 року "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6" не мотивована належними чином, не містить чіткого посилання на підставу для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Надаючи оцінку позовній вимозі позивача щодо зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, цільове призначення яких змінюється із ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, в межах населеного пункту селище Березина, Вінницького району Вінницької області, в частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_3, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,6990 га, необхідно зазначити наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

З огляду на викладене, суд ходить висновку, що затвердження проекту зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності належить до повноважень сільської ради та в конкретному випадку є дискреційними.

Водночас визначаючись щодо вказаної позовної вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, з урахуванням вимог ст. 245 КАС України, а також висновків суду у даній справі щодо порушення процедури розгляду проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобов'язання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області розглянути повторно питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Якушинецької сільської ради, в межах населеного пункту с. Березина, Вінницького району Вінницької області в частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 (кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,6990 га, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача є частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення частково.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, на користь позивач слід стягнути, сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.05.2018 року "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_6", в частині відмови ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у її власності.

Зобов'язати Якушинецьку сільську раду Вінницького району Вінницької області розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Якушинецької сільської ради, в межах населеного пункту с. Березина, Вінницького району Вінницької області в частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 (кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,6990 га.

Стягнути на користь ОСОБА_3, за рахунок бюджетних асигнувань Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, суму сплаченого судового збору в розмірі 704,8 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1)

Відповідач: Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області (, адреса: 23222, Вінницька область, Вінницький район, с. Якушинці, вул. Новоселів, 1)

Повний текст рішення виготовлено: 14.12.2018

Суддя Чернюк Алла Юріївна