Справа № 826/25561/15
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 грудня 2018 року м. Київ
Судді Шостого апеляційного адміністративного суду Беспалова Олександра Олександровича щодо постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 р., винесеної за результатами розгляду апеляційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.
13.12.2018 р. постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року в частині визнання протиправним та скасуванння рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" про нікчемність договорів банківського вкладу (депозиту) № 006-22501-120215 від 12.02.2015 р. та № 006-22501-160215 від 16.02.2015 р., укладених між ОСОБА_1 і ПАТ "Дельта Банк" та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813, скасовано. Провадження у справі в цій частині закрито.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року залишено без змін.

Вважаю, що у даній справі Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов помилкових висновків в частині перегляду судового рішення суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Предметом даного спору є невключення позивача до переліку вкладників через висновок про нікчемність договору № 006-22501-160215.

Позиція відповідача ґрунтується на тому, що укладеним правочином було створено можливість для отримання клієнтами банку - третіми особами сум гарантованого відшкодування за рахунок ФГВФО.

В той же час, вкладом у розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 р. № 2121-III є кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Так як вбачається з Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 р. № 492 (далі - Інструкція), Інструкція регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні (далі - банки) поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму (далі - клієнти).

Згідно п. 1.5 Інструкції умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

У відповідності до п. 10.12 кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку.

З вказаної норми випливає висновок, що розпоряджатися певною сумою коштів шляхом здійснення вкладу від свого імені може лише безпосередній власник таких коштів.

Однак, абзацом 2 вказаного пункту передбачено, що на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що функція здійснення правосуддя, закріплена за судами, полягає саме у подоланні сумнівів щодо тлумачення, що залишаються.

Так судді Київського апеляційного адміністративного суду по-різному тлумачать положення абз. 2 п. 10.12 Інструкції.

Моя позиція сформована виходячи з того, що депозитні рахунки існують у кількох видах: накопичувальні, ощадні та універсальні, перший та останній з яких передбачають можливість поповнення на протязі дії договору банківського вкладу понад основну суму вкладу, визначену безпосередньо у договорі.

Відтак, абзац 2 п. 10.12 Інструкції, на моє переконання, стосується виключно рахунків, які дозволяють зараховувати на вкладні рахунки кошти, що перевищують «тіло» вкладу, передбачене договором, шляхом додаткового поповнення.

У відповідності до ст. 13 Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

В розумінні вказаної норми, додаткові угоди, які суперечать вказаній Інструкції, та дозволяють зарахування на депозит вкладника коштів, що є власністю третіх осіб, є безумовною перевагою перед іншими особами, що вносять власні кошти на депозит зі своїх рахунків або готівкою в касу банку.

Саме для уникнення таких випадків, приписами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI (далі - Закон № 4452) визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як результат, вважаю, що з метою дотримання принципу законності слід визначати належність спірної суми на праві власності саме позивачу, а не іншим стороннім особам.

Це зумовлено тим, що гарантована державою сума є способом захисту особи від повної втрати власності у вигляді вкладу.

Відтак належність спірної суми на праві власності іншій особі виключає право позивача на повернення вкладу.

В той же час, в розумінні засад справедливості можливість отримання однією особою в результаті вчинення неправомірних дій коштів у більшому розмірі в порівнянні з іншими вкладниками є безперечно неприпустимою.

За таких обставин, переконаний, що зарахування коштів на рахунок позивача від третіх осіб можливе, проте, предмет договору банківського вкладу (95550, 00 грн.) повинен бути внесений на вкладний рахунок виключно позивачем.

Всупереч цьому, кошти у розмірі 95550, 00 грн. на депозитний рахунок позивача надійшли з поточного рахунку ОСОБА_2 в якості початкового внеску на вкладний рахунок.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Користуючись таким правом, не погоджуюся з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у зв'язку з недотриманням при її постановленні принципів законності та рівності вкладників банку перед законом.

Суддя

Шостого апеляційного адміністративного суду О. О. Беспалов