Справа № 815/2665/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2018 р. Справа № 815/2665/18

Категорія: 10.2.4
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.
Час і місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області в якому просить:

- визнати неправомірними дії Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 851 від 15.11.2017 року Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01.10.2017 року по теперішній час з урахуванням вже виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в перерахунку пенсії

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 851 від 15.11.2017 року Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01.10.2017 року по теперішній час з урахуванням вже виплачених сум відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на ст. 46 Конституції України та зазначає, що він є громадянином із числа військовозобов`язаних, який проходив збори (навчальні, перевірочні, спеціальні) у період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та вважається таким, що проходив військову службу та на нього розповсюджуються гарантії держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також інвалідом 3 групи.

ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як інвалід 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС.

05.04.2018 року позивач звернувся до Подільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою (вхід. №36/Ф-2) про здійснення перерахунку пенсії у розмірі 5 заробітних плат на підставі ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Подільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області від 10.04.2018 року № 36/Ф-2 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії з посиланням на те, що строкову службу позивач проходив з 13.11.1981 року по 24.11.1983 року, а участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач приймав з 06.05.1986 року по 09.06.1986 року, тому немає підстав для проведення перерахунку йому пенсії з 01.10.2017 року з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не відноситься до кола осіб, визначених ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки брав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС не під час проходження дійсної строкової служби, а тому не має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), постановою Кабміну України від 15.11.2017 р. № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 851).

Стаття 59 Закону № 796-XII стосується військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Визначені у цій статті умови та підстави призначення пенсії по інвалідності відповідній категорії осіб у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в новій редакції на підставі Закону від 01.07.1992 № 2532-12 та у редакціях Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 05.10.2006 № 231-V (далі - Закон № 231-V, діяла до 01 жовтня 2017 року) та Закону № 2148-VІІІ I (діє з 01 жовтня 2017 року) не змінювалися.

Частиною 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону № 231-V було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року, було визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Водночас ч.3 ст.59 Закону № 796-XII у редакції, чинній з 01 жовтня 2017 року, передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року.

Відтак, Законом № 2148-VІІІ розширено перелік категорій осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме, додатково вказано осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалах від 08 травня 2018 року (провадження № Пз/9901/33/18), від 21 травня 2018 року (провадження № Пз/9901/37/18), від 13 червня 2018 (справа № 812/1094/18) таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності трьох умов у сукупності (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XIIне допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

У вказаних ухвалах Верховний Суд зазначив, що ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII не містить норм, які можуть викликати неоднозначність у її застосуванні.

Крім того, навіть постановою Кабміну України № 851 від 15.11.2017 року «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на яку посилається позивач, передбачено таку обов`язкову умову, якій має відповідати особа для здійснення відповідного перерахунку її пенсії, як її участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Дійсно ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю та отримав його виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків, враховуючи довідку до акту огляду МСЕК № 089409 від 09.02.2009 року, згідно якої йому встановлено 3 групу інвалідності

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що дійсну строкову службу ОСОБА_1 проходив задовго до участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме з 13.11.1981 року по 24.11.1983 року.

Крім того, згідно довідки Красноокнянського об`єднаного міського військового комісаріату Одеської області №131 від 20.02.2008 року, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах з 13.11.1981 року по 24.11.1983 року.

Згідно довідки Красноокнянського об`єднаного міського військового комісаріату Одеської області №189 від 14.03.2008 року, військового квитка НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_1 у період з 06.05.1986 року по 09.06.1986 року приймав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, тобто в цей період він не проходив дійсну строкову службу.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що так як він проходив збори (навчальні, перевірочні, спеціальні) у період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому вважається таким, що проходив військову службу та на нього розповсюджуються гарантії держави на рівні із іншими військовослужбовцями з огляду на наступне.

Так, д ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» поширюється на осіб, які під час проходження дійсної строкової служби, зокрема, брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

При цьому, розширене тлумачення зазначеної статті, без внесення до неї відповідних змін, на думку колегії суддів, не допускається.

Між тим, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що у період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, позивач був призваний на військові збори, а не проходив строкову військову службу.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи поза межами проходження ним дійсної строкової служби, а тому не має права на перерахунок йому пенсії відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки не відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право особи на вказаний перерахунок.

Щодо посилання апелянта на Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок», Закон України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 року № 1934-XII, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, та на примітку до ст. 10 Закону України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ у контексті підстав для перерахунку пенсії і тотожності гарантій військовослужбовця та військовозобов`язаної особи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 10 Закону України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із приміткою до ст. 10 Закону України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Таким чином, зазначеною нормою визначено, що учасниками ліквідації наслідків ЧАЕС є громадяни, військовослужбовці строкової і надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій, особи, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження.

Проте, статтею 59 Закону України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, врегульовано порядок пенсійного забезпечення виключно військовослужбовців. Для отримання пенсії на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ особі необхідно відповідати таким критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї; 2) участь особи відбувалась під час проходження дійсної строкової служби; 3) особа набула інвалідність внаслідок вищевказаного.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що статтею 59 Закону України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ не врегульовані питання пенсійного забезпечення всіх осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок чого стали інвалідами, а визначено право на пенсію певної категорії військовослужбовців, а саме тих, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Щодо посилань апелянта на статтю 46 Конституції України слід зазначити наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, право на перерахунок пенсії не належить до таких соціально-правових гарантій, як заробітна плата, спеціальні умови праці, пенсія, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення та не має постійного характеру, безпосередньо не покриває соціальних ризиків, пов`язаних, зокрема, з хворобою, інвалідністю, старістю та виникає лише після звільнення на пенсію.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Більш того, не розповсюдження на позивача положення частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може бути розцінено як звуження соціально-правових гарантій, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов`язку держави для здійснення перерахунку пенсії без правових на те підстав.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При розв`язанні спірних правовідносин колегією суддів враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 13 грудня 2018 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова