Справа № 753/18875/17
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О.,

Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив перерахувати та виплатити йому без обмеження її максимальним розміром з 01.09.2016 року пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної в довідці військової прокуратури Центрального регіону України №18/72пф вих.-16 від 13.09.2016р.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 10 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови перерахунку та виплаті ОСОБА_3 пенсії без обмеження її максимальним розміром. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1), без обмеження її максимальним розміром, з 01.09.2016 року пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної в довідці військової прокуратури Центрального регіону України №18/72пф вих.-16 від 13.09.2016р.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано до суду апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Урядом не визначено механізм здійснення перерахунку пенсій прокурорам, а тому законодавчі підстави для проведення перерахунків відсутні.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якій він просить залишити апеляційну скаргу без розгляду, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 р. відкрито апеляційне провадження та призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 16.10.2018 р. справу прийнято до свого провадження Шостим апеляційним адміністративним судом та призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 року - апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дарницького районного суду м.Києва від 15.12.2016 р., задоволено, постанову Дарницького районного суду м.Києва від 15.12.2016 р. у справі № 753/19093/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_3 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задоволено. Судом визнано протиправною відмову Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві у перерахунку пенсії ОСОБА_3 та зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 з 01 вересня 2016 року пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення пенсії) у розмірі 90% відсотків від розміру місячної заробітної плати, зазначеної в довідці військової прокуратури Центрального регіону України № 18/72пф вих-16 від 13.09.2016.

21.04.2017 р. вищевказане судове рішення подано позивачем до виконання Лівобережному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м.Києві, однак виконано не було.

За результатами розгляду звернення позивача від 18.08.2017 р., відповідачем надано відповідь від 08.09.2017 р. № 13625/14/24-1135, з якої вбачається, що в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 р. Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду в м.Києві зобов'язано здійснити виплату пенсії з 01.09.2016 р. в розмірі 90 % від заробітку 22 481,15 грн., але у вказаній постанові суду не зазначено, що виплату пенсії проводити без обмеження її максимального розміру. Тому, орган Пенсійного фонду України, виконуючи зобов'язання діючого Закону України № 1774-VIIІ від 06.12.2016 р., обмежив виплату пенсії в розмірі 10 740,00 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є пенсіонером і пенсія йому була призначена до 01 січня 2016 року, тому до розміру пенсії останнього не можуть застосуватися обмеження максимального розміру пенсії, визначені абз. 6 ч. 15 ст. 89 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII.

Колегія суддів погоджується з вказаними вище висновками суду першої інстанції, проте, розглядаючи спірні правовідносини, вважає за необхідне змінити його нормативне обґрунтування, виходячи із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) "спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини". У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року N 1789-XII як працівник прокуратури, який перебуває на посаді в органах військової прокуратури.

Так, на час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.

Частиною 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, у редакції на час призначення позивачу пенсії, передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності 1 січня 2015 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року (справа К/9901/5338/18) висловив свою позицію стосовно перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII. Суд вказав на відсутність правових підстав перерахунку пенсії працівникам прокуратури відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII.

Разом з тим, пунктом 3 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII (в редакції, чинній на час перерахунку пенсії) імперативно передбачено, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Вказані положення кореспондують п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року N 1774-VIII (в редакції, чинній на час розгляду даної справи).

Указом Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України введено особливий стан.

Відповідно до листа Верховного Суду від 13.07.2018 р. № 60-1543/0/2-18 особливий період в Україні діє і наразі.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що обмеження щодо виплати пенсії не застосовуються в період дії особливого стану до осіб, які проходять військову службу в органах військової прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивачу було перераховано пенсію як працівнику прокуратури, який перебуває на посаді в органах військової прокуратури, проте виплату здійснено з обмеженням її максимального розміру.

Відповідно до довідки Військової прокуратури Центрального регіону від 17.08.2017 р. № 11/125вих. 17 полковник юстиції ОСОБА_3 проходить військову службу у військовій прокуратурі Центрального регіону України.

Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства та наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_3 пенсії без обмеження її максимальним розміром протягом дії особливого періоду як особі, яка перебуває на посаді в органах військової прокуратури Центрального регіону України є протиправною, а відтак належним способом захисту позивача є зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_3 без обмеження її максимальним розміром, з 01.09.2016 р. пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % від розміру місячної заробітної плати, зазначеної в довідці військової прокуратури Центрального регіону України № 18/72 пф вих. - 16 від 13.09.2016 р.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення підлягає зміні в його мотивувальній частині. В решті рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10.07.2018 р. підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року змінити в мотивувальній частині.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 13.12.2018 р.