Справа № 826/1277/18
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року

Київ

справа №826/1277/18

адміністративне провадження №К/9901/63856/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря - Калініна О.С.;

учасники справи:

представник позивача - Осикіна Л.І.,

представник відповідача - Биков В.А., Богдановська Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С."

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2018 (колегія суддів: головуючий суддя - Собків Я.М., судді - Петрик І.Й., Сорочко Є.О.)

у справі №826/1277/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С."

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування вимоги й рішення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС) № 129205-17 від 22.12.2017; рішення № 129205-17 про опис майна у податкову заставу від 22.12.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2018 (суддя - Келеберда В.І.) позов задоволено, визнано протиправними та скасовано вищевказані вимогу й рішення, присуджено на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС судовий збір у розмірі 3 524 гривень.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Відповідач у справі, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього обов'язок щодо доведення правомірності прийнятих рішень. За таких обставин, враховуючи відсутність обґрунтувань та доказів, які б спростовували доводи позивача, суд визнав безпідставним винесення контролюючим органом оскаржуваних вимоги, якою позивачеві визначено суму податкового боргу в розмірі 84 086, 35 гривень, та рішення про опис майна у податкову заставу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2018 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2018 скасовано, прийнято нову постанову про відмову в позові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд зазначив, що відповідачем прав позивача порушено не було, а суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову, оскільки, як свідчать матеріали даної справи, за даними ІС "Податковий блок", податковий борг за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 84 086,35 гривень виник 30.10.2016 по самостійно поданим позивачем розрахункам на 2016 рік № від 18.02.2016, на 2017 рік № від 17.02.2017 та уточнюючого розрахунку на 2017 рік № від 19.10.2017.

Дана обставина підтверджується відомостями, що містяться в інтегрованій картці платника податків по КБК 18010400 (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості), копію якої було додано скаржником до апеляційної скарги, та розрахунком заборгованості ТОВ "А.В.С." за період з 2016 по 2018 роки, що був наданий представником відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, де сума недоїмки, станом на 31.12.2017, складає 83 885, 78 гривень і пеня в розмірі 200, 57 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати вказане судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, розглянувши справу за участі Товариства.

Ухвалою від 22.10.2018 Верховний Суд відкрив касаційне провадження й витребував справу з Окружного адміністративного суду міста Києва.

22.11.2018 справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідач не скористався своїм правом подати заперечення або відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції.

Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні, відповідно до статті 344 КАС України.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1 ст. 341 КАС України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм законодавства, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає, що доводи касаційної скарги спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з огляду на таке.

Судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що 03 січня 2018 року на адресу позивача надійшов лист ГУ ДФС від 27.12.2017 № 43504/20/26-15-17-02-39 «Про надання інформації», де позивача повідомлено, що станом на 26.12.2017, відповідно до інтегрованих карток платника податків, сума податкового боргу ТОВ «А.В.С.» становить 84 086, 35 гривень.

Одночасно, ГУ ДФС на адресу позивача надіслано податкову вимогу від 22.12.2017 №129205-17, в якій зазначено, що сума податкового боргу визначена за податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об'єктів нерухомого майна.

На адресу позивача також надійшло рішення ГУ ДФС № 29205-17 про опис майна у податкову заставу.

Зазначені вимога й рішення є предметом розгляду даної справи.

Скаржник в касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення врахував виключно розрахунки відповідача й надані ним відомості, що містяться в інтегрованій картці платника податків, але не врахував дані податкових декларацій й платіжних доручень, що є в матеріалах справи, не дослідив наданих позивачем розрахунків, в яких визначено всі суми задекларованих узгоджених податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з такими доводами позивача та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.ч.8,9 ст.79 КАС України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Верховний Суд наголошує, що судом апеляційної інстанції не було виконано вимоги вищезазначених норм, більш того, постанова суду прийнята на підставі доказів, що були надані відповідачем лише до суду апеляційної інстанції, без обґрунтування прийняття вказаних доказів.

З огляду на вищевикладене, суд повинен встановити факт наявності у позивача податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об'єктів нерухомого майна; встановити його розмір, оцінити надані позивачем докази щодо оплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і в залежності від цього визначитися з обґрунтованістю доводів відповідача про наявність у ТОВ « А.В.С.» податкового боргу та його розміру.

Судом апеляційної інстанції наведене залишено поза увагою, зроблено передчасний висновок про необґрунтованість адміністративного позову, не забезпечено повного і всебічно з'ясування обставин в адміністративній справі, не вжито визначених законом заходів для з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Згідно з ч.2 ст. 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 341 КАС України, «суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С." задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2018 скасувати.

Справу направити до Київського апеляційного адміністративного суду на новий судовий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова