Справа № 727/10653/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/10653/17

Головуючий у 1-й інстанції: Мамчин П.І.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

13 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2018 року (головуючий суддя Мамчин П.І.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Прокуратура Чернівецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в коригуванні розміру його пенсії та просив зобов'язати пенсійний орган здійснити збільшення розміру пенсійного забезпечення шляхом його коригування, і виплатити різницю між фактично отриманою та належною до виплати сумою пенсії за минулий час.

Підставою звернення позивача з даними вимогами до суду слугувала незгода з відмовою пенсійного органу у проведені коригування (перерахунку) його пенсії. В даному випадку, на переконання заявника, право на перерахунок пенсії виникло у нього в результаті зміни розміру посадового окладу та надбавок до нього за посадою, з якої він вийшов на пенсію.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Обгрунтовуючи підставність оскарження висновків суду першої інстанції, позивач зазначив, що оскаржуване ним рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповно з'ясованих обставин справи і невірної їх оцінки.

Відповідач відповідно до поданого відзиву просив суд відмовити у задоволені апеляційної скарги позивача, оскільки у спірних правовідносинах пенсійний орган діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України і Законами України.

Зокрема, відповідач зазначив, що на час звернення позивача із заявою про здійснення коригування (перерахунку) його пенсії, частина 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", яка визначала право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратила чинність, у зв'язку з чим, законодавчо визначені підстави для такого перерахунку відсутні.

Також, пенсійний орган зазначив про помилковість посилання позивача на положення ч. 4 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", оскільки останні застосовуються для обрахунку сум, які включаються роботодавцем в довідку про призначення пенсії, а також для застосування механізму коригування при розрахунку цих сум.

Відзиву на апеляційну скаргу від третьої особи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 311 розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 21.04.2004 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», яка призначена йому в розмірі 84% від розміру середньомісячної заробітної плати на день призначення пенсії.

15 вересня 2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача щодо проведення коригування (перерахунку) розміру його пенсії на підставі ч.4 ст.86 чинного Закону України «Про прокуратуру».

Листом відповідача №377/Б-11 від 27.09.2017 року позивача було повідомлено про відмову у задоволенні його заяви через відсутність нормативно-правового регулювання вказаного питання на даний час.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій (зокрема у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати) працівників прокуратури, відповідач, відмовляючи позивачу у коригуванні (перерахунку) пенсії з підстав, про які зазначено вище, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

На час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, у редакції на час призначення позивачу пенсії, було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ, який набрав чинності 01 січня 2015 року, було внесено зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-УШ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ.

15.07.2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до Розділу XII Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-ХІІ, крім, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015 р.

За загальним правилом дія нормативного правового акта, зокрема, закону у часі, обмежена моментом набрання ним юридичної сили та моментом втрати останньої.

Закони, які втратили чинність застосуванню не підлягають, оскільки чинність закону - це обов'язковість виконання закону, обмежена певним часом, простором і колом осіб.

Конституційний суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України дійшов висновку, що: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Верховний Суд в постанові від 10 липня 2018 року по справі № 628/693/17, враховуючи інститут дії закону в часі, також дійшов висновку, що в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам прокуратури таке право може грунтуватись лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІІ, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VІІІ), умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VІІІ, якими частину 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь- яких умов для перерахунку не визначено, то Управління не мало правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Постанова Кабінету Міністрів України № 657 від 30.08.2017 року "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати працівників прокуратури", якою внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 р., також не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працівників прокуратури.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально- економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Верховний Суд в постанові від 16 березня 2018 року по справі № 147/550/16-а також дійшов висновку, що у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулося звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5- рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

Європейський суд з прав людини також неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо соціальних виплат узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Валентина Ніканорівна Великодна проти України", яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності в розумінні Протоколу № 1 (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що першою і найважливішою вимогою ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційній переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Європейський Суд з прав людини в рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду по справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком пенсії, не передбачено можливість її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, Управління не мало правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача, який за умови відсутності правового регулювання відносин щодо здійснення перерахунку пенсії працівникам прокуратури, відмовив у задоволення заяви позивача про коригування його пенсії на підставі ч. 4 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Вищезазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постановах №№ 711/6019/16а від 20.02.2018 р., № 264/1617/17, № 761/21804/17 від 02.03.2018, № 465/7186/16-а, №645/1822/16-а, № 718/828/16-а, № 663/2713/16-а. №645/4295/17, № 672/847/16-а від 03.04.2018 року, № 431/4608/16-а, № 129/2163/16-а. № 127/301/17, № 569/7079/16-а, № 347/283/17, № 758/14102/16-а від 17.04.2018 року, № 628/4096/16-а від 02.05.2015, № 628/693/17 від 10.07.2018 року та ін.

Беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Доводи ж апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 грудня 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.