Справа № 826/2435/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2018 року № 826/2435/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Васильченко І.П., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області
про скасування акту, рішення, податкових повідомлень - рішень та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області (далі - відповідач, податковий орган) про скасування акту планової документальної виїзної перевірки № 887/10-36-13-09/НОМЕР_1 від 15.11.2017 року, рішення № 1/10-36-56-02/НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платником єдиного податку, податкових повідомлень-рішень від 05.12.2017 р. № , № , № , № , № , розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2017 № Ф-, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 05.12.2017 р. № та зобов'язання ГУ ДФС у Київській області поновити свідоцтво платника єдиного податку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2018 року суддею Васильченко І.П. відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі, та встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваними рішеннями податкового органу відповідачем було безпідставно анульовано свідоцтво платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1, переведено його на загальну систему оподаткування та донараховано податкові зобов'язання з ПДВ, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску фізичної особи-підприємця, єдиного внеску з найманих працівників, а також застосовано штрафні (фінансові) санкції за вказаними податками і зборами.

Так, позивач вважає необґрунтованим висновок, покладений в основу оскаржуваних рішень, про те, що під час перевірки податковим органом не встановлено фактичного місця здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 Позивач наголошує, що на момент проведення перевірки призупинив господарську діяльність, і тому твердження відповідача про відсутність виробничих приміщень та територій за адресою, вказаною у заяві на застосування спрощеної системи оподаткування, є хибними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, а не на нормах податкового законодавства.

З урахуванням вищевказаного позивач вважає оскаржувані рішення та податкові повідомлення - рішення протиправними і просить їх скасувати та поновити свідоцтво платника єдиного податку.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, встановлені в акті перевірки. Він, зокрема, зазначав, що перевіркою позивача встановлено факт відсутності ведення ним господарської діяльності за адресою, вказаною у заяві на застосування спрощеної системи оподаткування. На думку відповідача, неповідомлення платником єдиного податку податкового органу про зміну місця здійснення господарської діяльності є підставою для анулювання свідоцтва платника єдиного податку, переведення його на загальну систему оподаткування та донарахування податкових зобов'язань з податків і зборів, властивих для такого платника. У зв'язку із чим і були винесені оскаржувані рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки), які відповідач вважає прийнятими у відповідності до вимог чинного законодавства України.

З огляду на вищевикладене відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд встановив наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Київській області проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) за період діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 15.11.2017 р. № 887/10-36-13-09/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), яким встановлено наступні порушення:

- п.298.6 ст.298 Податкового кодексу України та вимоги, встановлені главою 1 розділу XIV Кодексу щодо перебування на спрощеній системі оподаткування в частині неподання заяви про зміну місця провадження господарської діяльності платником єдиного податку;

- пп.49.18.5 п.49.15 ст.49, п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України в частині неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014, 2015 та 2016 роки;

- п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу на загальну суму 3 468 965,39 грн. без ПДВ, в т.ч. за 2014 р. в сумі 307 125,50 грн. без ПДВ, за 2015 р. в сумі 1 448 734,00 грн. та за 2016 р. в сумі 1 713 106,00 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 640 085,94 грн., в т.ч. за 2014 р. в сумі 49 288,14 грн., 2015 р. в сумі 282 438,80 грн. та за 2016 р. в сумі 308 359,00 грн.;

- частину «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та вимоги Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум, утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 р. № 1020 в частині неподання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за IV квартал 2014 року;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 47 427,60 грн., в т.ч. за 2015 р. в сумі 21 731,01 грн. та за 2016 р. в сумі 25 696,59 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7, ст..8, ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження ЄСВ за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. на загальну суму 256 992,56 грн.;

- п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України в частині заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за лютий 2015 р. в сумі 6 232,00 грн.

Зважаючи на висновки Акту перевірки, відповідачем прийнято:

- рішення № 1/10-36-56-02/НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платником єдиного податку ОСОБА_1 та виключення його реєстру платників єдиного податку з 01.07.2014 р.,

- рішення № від 05.12.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 50 398,97 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 05.12.2017 р. № про донарахування 6 232,00 грн. податку на додану вартість та 1 558,00 грн. штрафної (фінансової) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 05.12.2017 р. № про донарахування 640 085,94 грн. податку на доходи фізичних осіб та 160 021,49 грн. штрафної (фінансової) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 05.12.2017 р. № про застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 510,00 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати;

- податкове повідомлення-рішення від 05.12.2017 р. № про застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 510,00 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення від 05.12.2017 р. № про донарахування 47 427,60 грн. військового збору та 11 856,90 грн. штрафної (фінансової) санкції;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2017 р. № Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 256 992,56 грн.

Головним управлінням ДФС у Київській області заперечення позивача на акт перевірки залишено без розгляду.

За результатами адміністративного оскарження Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 12.01.2018 р. № 401/К/99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги, яким залишено без змін рішення № від 05.12.2017 р. про донарахування 256 992,56 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та 50 398,978 грн. штрафної (фінансової) санкції , а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із винесеними рішеннями Головного управління ДФС у Київській області, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Щодо рішення № 1/10-36-56-02/НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платником єдиного податку ОСОБА_1 та виключення його реєстру платників єдиного податку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем 23.03.2001 р., номер запису про державну реєстрацію НОМЕР_1 і перебуває на податковому обліку в Макарівському відділенні Вишгородської ОДПІ з 15.06.2001 р. за № 345. Податкова адреса суб'єкта підприємницької діяльності відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію АДРЕСА_1.

Фактично ФОП ОСОБА_1 здійснював таку господарську діяльність: оптова торгівля м'ясом та м?ясними продуктами, виробництво м?яса.

ФОП ОСОБА_1 у спірному періоді здійснював свою діяльність на спрощеній системі оподаткування (з 1 січня 2014 року) та був платником єдиного податку 3-ї групи зі ставкою єдиного податку 3 %, податку з доходів фізичних осіб - найманих працівників, військового збору, податку на додану вартість, єдиного внеску фізичної особи-підприємця та єдиного внеску з найманих працівників. Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2, виданого Макарівським відділенням Ірпінської ОДПІ, місце провадження господарської діяльності позивача - АДРЕСА_1.

Під час перевірки співробітниками податкового органу здійснено виїзд за адресою платника, вказаній у заяві на застосування спрощеної системи оподаткування, за результатами якого встановлено відсутність виробничих приміщень, територій та іншого майна, що використовується або використовувалось позивачем для провадження господарської діяльності з відгодівлі та забою великої рогатої худоби. На підставі викладеного, податковим органом зроблено висновок про неможливість здійснення господарської діяльності за адресою, що зазначається в реєстрі платників єдиного податку. Інформація про зміну провадження місця господарської діяльності разом з податковою звітністю позивачем не подавалася. Враховуючи зазначене, ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги Податкового кодексу України щодо перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв'язку з чим йому анульовано свідоцтво платника єдиного податку з 01.07.2014 року.

Порядок застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності регулюється главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755- VI (із змінами та доповненнями) (далі - ПКУ).

Згідно з п.291.2 ст.291 ПКУ спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Пунктом 291.3 ст.291 ПКУ встановлено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п.291.4 ст.291 ПКУ суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно з пп. 298.1.1 п.298.1 ст.298 ПКУ для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву. Форма такої заяви затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 № 1675. У ній зазначаються такі відомості:

найменування суб'єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків);

дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця відповідно до закону;

податкова адреса суб'єкта господарювання;

місце провадження господарської діяльності;

види господарської діяльності, обрані фізичною особою - підприємцем, згідно з КВЕД ДК 009:2005, у разі здійснення виробництва - також види товару (продукції), що нею виробляються;

ставки єдиного податку або зміна ставки, обрані суб'єктами господарювання;

кількість осіб, які одночасно перебувають з фізичною особою - підприємцем у трудових відносинах, та середньооблікова чисельність працівників у юридичної особи;

дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пп.298.2.2 п.298.2 ст.298 ПКУ платники єдиного податку можуть самостійно відмовитися від спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначено статтею 299 ПКУ. Так, зокрема, п.299.10 зазначено статті встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Водночас, згідно з пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:

1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;

5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;

7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;

8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;

9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена упідпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

У відповідності до п.299.11 ст.299 ПКУ у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених главою XIV ПКУ, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

На підтвердження своїх висновків відповідач посилається на пункт 298.6 статті 298 ПКУ, яким встановлено, що у разі зміни податкової адреси суб'єкта господарювання, місця провадження господарської діяльності заява подається платниками єдиного податку третьої групи разом з податковою декларацією за податковий (звітний) період, у якому відбулися такі зміни.

Аналізуючи зміст статті 298 ПКУ «Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування», суд приходить до висновку, що вказана стаття податкового кодексу визначає порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, в тому числі, способи здійснення такого переходу, строки реєстрації платниками єдиного податку, порядок відмови від спрощеної системи оподаткування, випадки та строки обов'язкового переходу на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ, відомості, що включаються до заяви про обрання спрощеної системи оподаткування та строки їх подачі податковому органу.

У той же час статтею 299 ПКУ чітко встановлено саме підстави для анулювання реєстрації платників єдиного податку, що випливає зі змісту та назви зазначеної статті. Вказаний перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що неподання платником єдиного податку заяви про зміну місця провадження господарської діяльності не може бути підставою для анулювання свідоцтва єдиного податку, а отже, дії відповідача з цього приводу є такими, що не грунтуються на нормах чинного податкового законодавства.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 05.12.2017 р. № про донарахування податку на доходи фізичних осіб, № про застосування штрафної (фінансової) санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, № про застосування штрафної (фінансової) санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, № про донарахування військового збору, рішення № про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-.

Як встановлено в акті перевірки, підставою для донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій стало рішення відповідача про анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку на підставі п.298.6 ст.298 ПКУ та переведення його на загальну систему оподаткування, обліку та звітності з 01.07.2014 р. Будь-яких інших порушень під час справляння позивачем вказаних податків і зборів у період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. в акті перевірки не встановлено.

Враховуючи те, що під час розгляду справи судом правомірність дій податкового органу щодо анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку не підтверджена, податкові повідомлення-рішення № , № , № , № , рішення про застосування штрафних санкцій № та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 05.12.2017 року № про донарахування 6 232,00 грн. податку на додану вартість та 1 558,00 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Як встановлено матеріалами справи, позивач зареєстрований платником податку на додану вартість з 22.08.2012 р. Індивідуальний податковий номер платника ПДВ НОМЕР_1. Звітний податковий період у 2014-2016 роках - календарний місяць.

В акті перевірки встановлено заниження позивачем у спірному періоді податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 6 232,00 грн. за рахунок не включення до складу податкових зобов'язань з ПДВ коштів, отриманих 23.02.2015 року від ДП «Антонов» філія «Антонов-Агро» за м'ясо яловичини згідно видаткової накладної від 22.02.2015 р. № 10 на загальну суму 37 392,00 грн.

Доказів спростування даного факту позивачем не надано.

Згідно з п.185.1 ст.185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України

Відповідно до пп.187.1 п.187 датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (п. 188.1 ст. 188 ПКУ).

Згідно з пп.123.1 ст.123 ПКУ у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1,54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 05.12.2017 року № .

Щодо скасування акту планової документальної виїзної перевірки № 887/10-36-13-09/НОМЕР_1 від 15.11.2017 року та розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки суд звертає увагу позивача на таке.

Відповідно до ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017 року (зі змінами та доповненнями) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Загальне поняття акта перевірки наведено у пункті 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984 (далі - порядок), згідно з яким акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

У розділі ІІІ порядку зазначено, що залежно від фінансово-господарської діяльності платника податків та результатів перевірки до інформативних додатків акту перевірки, належать в тому числі, розрахунки донарахованих (зменшених) сум податків та зборів, а також розрахунки зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, зменшення (збільшення) заявленої до відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість, зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість у розрізі податкових періодів.

В свою чергу, виходячи зі змісту положень ст. 86 ПКУ, дії по складанню акта перевірки, висновки, викладені в акті податкового органу, складеного за результатом перевірки, не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті або довідці доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків. Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Враховуючи викладене, акт перевірки та розрахунок штрафних санкцій до акту перевірки, який є невід?ємною частиною останнього, не є рішеннями суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Зазначена позиція прямо узгоджується з постановою Верховного Суду України від 17 січня 2018 року у справі К/9901/1895/18.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги про скасування акту планової документальної виїзної перевірки та розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із частковим задоволенням позову підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242, 243, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС України у Київській області № 1/10-36-56-02/НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платником єдиного податку.

3. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Київській області від 05.12.2017 р. № , № , № , № .

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС України у Київській області про застосування штрафних санкцій від 05.12.2017 р. № .

5. Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС України у Київській області від 05.12.2017 № Ф-.

6. Зобов?язати Головне управління ДФС України поновити в реєстрі платників єдиного податку фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, про що видати відповідне свідоцтво, з 01.07.2014 року.

7. В іншій частині позовних вимог відмовити.

8. Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08073, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судові витрати в сумі 14 575 (чотирнадцять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) гривень 13 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко