Справа № 809/450/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2351/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Ільчишин Н.В.,

Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року (прийняту у м. Івано-Франківську суддею Лучко О.О.; складену у повному обсязі 22 травня 2017 року) в адміністративній справі № 809/450/17 за позовом публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» (далі - філія УМГ «Прикарпаттрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», позивач) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило:

- визнати протиправним і скасувати припис № 09-06-0102/124-100 від 02.03.2017, винесений головним державним інспектором Управління Держпраці в Івано-Франківській області Василечком Т.Я. начальнику Богородчанського виробничого управління підземного зберігання газу філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» (далі - Богородчанське ВУ ПЗГ) ОСОБА_2;

- визнати протиправною і скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 09-06-021/123 від 16.03.2017, на підставі якої на ПАТ «Укртрансгаз» накладено штраф у розмірі 3200 грн.

Позовні вимоги обгунтовано тим, що прийняті за результатами перевірки припис та постанова є неправомірними, оскільки зазначені у них порушення законодавства про працю відсутні, а при звільненні з роботи працівника ОСОБА_3 у зв'язку зі скороченням штату і чисельності працівників підприємство здійснювало порівняльний аналіз критеріїв визначення переважного права на залишення на роботі. Натомість, інспектор відповідача під час перевірки такого аналізу не проводив і такий можна здійснити виключно на підставі особових карток працівників (типова форма П-2). Тому висновок про те, що ОСОБА_3 був звільнений без дотримання вимог статті 42 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) є необгрунтований та не підтверджений фактичними даними і первинними документами.

Також суперечать фактичним обставинам справи висновки припису про те, що ОСОБА_3 в порушення статті 95 КЗпП не було проведено індексацію заробітної плати.

Позивачем не порушено й вимоги ст.ст. 116 та 117 КЗпП України, оскільки з ОСОБА_3 проведено повний розрахунок в день звільнення; оскільки премія за IV квартал 2016 року була виплачена працівникам підприємства 26.01.2017 відповідно до наказу від 25.01.2017, то і ОСОБА_3 тоді ж було виплачено розмір премії на картковий рахунок.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань цього суб'єкта владних повноважень на користь ПАТ «Укртрансгаз» 3200 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило Управління Держпраці в Івано-Франківській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заступник начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за результатами розгляду справи, з урахуванням зафіксованих в акті перевірки та підтверджених відповідними доказами порушень вимог законодавства про працю, передбачених статтями 42, 95, частиною першою статті 116 та частиною першою статті 117 КЗпП України, правомірно прийняв рішення про накладення на позивача штрафних санкцій за порушення вимог законодавства про працю.

Філія УМГ «Прикарпаттрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» подала заперечення на цю апеляційну скаргу, у якому вказала, що постанова суду першої інстанції є законною і обгрунтованою, а доводи апелянта не грунтуються на вимогах норм чинного законодавства та фактичних обставинах справи.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області було залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 809/450/17 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 809/450/17, адміністративне провадження № К/9901/1777/17 касаційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області задоволено частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 в цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року призначено справу до апеляційного розгляду на 12 грудня 2018 року на 12 годину 00 хвилин.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96 (далі - Положення № 96) державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно із підпунктами 4, 9, 50, 54 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань:

здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю;

здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування;

видає в установленому порядку, зокрема, роботодавцям обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці;

накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з Положенням про Управління Держпраці в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Держпраці № 8 від 04.02.2016, управління Держпраці в Івано-Франківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та відповідно їй підпорядковується.

Відповідно до пунктів 2, 3, 7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 за № 1291/21603 (далі - Порядок № 390) право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 265 КЗпП України).

Пунктом 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Як встановлено судом, у зв'язку зі зверненням ОСОБА_3, на підставі наказу від 28.02.2017 № 249-Д та направлення на проведення перевірки від 28.02.2017 № 04-13/15-10/1440, в період з 28.02.2017 по 02.03.2017 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Івано-Франківській області Василечком Т.Я. було проведено позапланову перевірку додержання Богородчанським ВУ ПЗГ філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт № 09-06-0102/124 від 02.03.2017 (далі - Акт перевірки; а.с. 14 - 37).

Відповідно до Акта перевірки під час її проведення виявлено порушення вимог законодавства, що пов'язані з періодом роботи ОСОБА_3, зокрема:

- статті 42 КЗпП України, а саме:

при звільненні ОСОБА_3 за скороченням штату не було враховано, що у нього є переваги в залишенні на роботі, а в інших такого права немає;

- статті 95 КЗпП України та статті 33 Закону України «Про оплату праці», а саме:

у грудні 2016 року та січні 2017 року ОСОБА_3 не проводилась індексація заробітної плати в межах прожиткового мінімуму;

- частини першої статті 116 КЗпП України, а саме:

при звільненні ОСОБА_3 20.01.2017 належну йому премію за IV квартал роботи 2016 року було виплачено лише 26.01.2017, чим було порушено строки розрахунку при звільненні;

- частини першої статті 117 КЗпП України, а саме:

у зв'язку з порушенням строків розрахунку при звільненні ОСОБА_3 не було виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

02.03.2017, у зв'язку з виявленими порушеннями, відповідачем внесено начальнику Богородчанського ВУ ПЗГ припис за № 09-060102/124-100, яким останнього зобов'язано усунути порушення вимог статті 42, частини шостої статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 116 та частини першої статті 117 КЗпП України у строк до 09 березня 2017 року та зобов'язано дотримуватись норм законодавства про працю (а.с. 12 - 13).

А 16.03.2017 заступник начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за результатами перевірки виніс постанову про накладення на позивача штрафу уповноваженим посадовими особами № 09-06-021/123, відповідно до якої на ПАТ «Укртрансгаз» було накладено штраф у розмірі 3200 грн за допущені порушення вимог законодавства про працю (а.с. 38 - 39).

Вважаючи, що вказані припис та постанова є протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що за результатами судового розгляду справи встановлено відсутність порушення позивачем вимог законодавства про працю (стаття 42, частина шоста статті 95 КЗпП України, стаття 33 Закону України «Про оплату праці», частина перша статті 116 та частина перша статті 117 КЗпП України), про що зазначено акті перевірки, у зв'язку з чим у посадових осіб Управління Держпраці в Івано-Франківській області були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних припису та постанови про накладення на позивача штрафу.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Статтею 42 КЗпП України встановлено критерії визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Частиною першою статті 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

А відповідно до приписів частини другої статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема:

сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

За змістом цієї норми, в першу чергу роботодавець зобов'язаний проаналізувати, хто з працівників має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці згідно із частиною першою статті 42 КЗпП України.

І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, чи користується хтось переважним правом на залишення на роботі відповідно до частини другої статті 42 КЗпП України.

Варто зауважити, що законодавство не визначає будь-якого порядку, за яким визначити рівень кваліфікації або ж рівень продуктивності праці працівника, та критеріїв їх визначення.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 21.05.2012 № 80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі» на практиці для виявлення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Вказане відповідає судовій практиці Верховного Суду та Верховного Суду України (зокрема, постанова Верховного Суду від 5 квітня 2018 року у справі № 303/3785/16-ц).

Як встановлено у ході судового розгляду справи, відповідно до наказу філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» № 405 від 17.10.2016 про внесення змін до штатного розпису працівників Богородчанського ВУ ПЗГ, наказу Богородчанського ВУ ПЗГ № 314 від 20.10.2016 штатна чисельність машиністів технологічних компресорів 5 розряду газокомпресорної служби Битківського промислового майданчика скорочувалась на 2 штатні одиниці. У зв'язку з цим начальник Богородчанського ВУ ПЗГ подав профспілковому комітету подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_3, машиніста технологічних компресорів 5 розряду газокомпресорної служби Битківського промислового майданчика, за скороченням штату.

При визначенні переважного права на залишення на роботі серед машиністів технологічних компресорів 5-го розряду газокомпресорної служби, у зв'язку зі скороченням штату працівників, Богородчанським ВУ ВПЗ на підставі особових карток працівників (типова форма П-2) було враховано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є кваліфіковані, відповідальні та добросовісні працівники, зауважень до їхньої роботи, до виконання ними своїх обов'язків, трудової і виробничої дисципліни ніколи не було.

Натомість ОСОБА_3 неодноразово порушував трудову дисципліну (перебував на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння), за що мав дисциплінарне стягнення - догану; у ІІІ кварталі 2016 року був позбавлений квартальної премії; у листопаді 2016 року начальник КС Битків подавав службову записку про повторне порушення трудової дисципліни ОСОБА_3, який прийшов на роботу в стані алкогольного сп'яніння; 15 листопада 2016 року у зв'язку з цим його було відсторонено від роботи.

З ним регулярно проводились роз'яснювальні та профілактичні розмови щодо підвищення його трудової та виконавчої дисципліни. З явними ознаками алкогольного сп'яніння веде себе неадекватно, зарозуміло та агресивно (а.с. 94 - 107).

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачем при звільненні ОСОБА_3 у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці встановлювалися критерії визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників, зокрема, було враховано те, що він мав нижчий порівняно з іншими машиністами технологічних компресорів 5-го розряду газокомпресорної служби рівень продуктивності праці, у зв'язку з чим не мав переважного права на залишення на роботі відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України.

У зв'язку з цим критерії, визначені частиною другою статті 42 КЗпП України (зокрема те, що ОСОБА_3 є багатодітним батьком), не підлягають застосуванню.

Разом з тим, як видно із матеріалів справи, зокрема, вимоги про забезпечення проведення позапланової перевірки (а.с. 40 - 42) Управління Держпраці витребувала матеріали лише щодо ОСОБА_3 (в т.ч. його особову картку), проте не витребувала матеріали щодо інших машиністів технологічних компресорів 5-го розряду газокомпресорної служби, у зв'язку з чим не було проведено порівняльного аналізу їх рівня продуктивності праці; помилково зазначено про те, що таке порівняння позивачем не проводилось, а порушення визначено лише на підставі вимог частини другої статті 42 КЗпП України (а.с. 32).

Тобто, порушення позивачем приписів статті 42 КЗпП України не підтверджено належними доказами; також не встановлено порушення приписів інших норм, які регулюють порядок вивільнення працівників при скороченні штату або їх чисельності.

Відповідно до частини шостої статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Крім того, статтею 33 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

З цього приводу судом встановлено, що у грудні 2016 року відбулося підвищення грошового доходу позивача на 379,65 грн, що перевищує суму індексації в цьому місяці - 64 грн, у зв'язку з чим індексація у грудні 2016 та січні 2017 року не проводилася.

Разом з тим, у судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача визнала позов у цій частині, пояснивши, що вказане порушення інспектором під час перевірки було визначено помилково.

За приписами статті 116 КЗпП України, яка встановлює строки розрахунку при звільненні, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначає стаття 117 КЗпП України, відповідно до частини першої якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади з 20.01.2017 на підставі наказу № 25к від цього ж числа. У день звільнення ОСОБА_3 були виплачені і перераховані на його картковий рахунок усі належні йому суми, в т.ч. заробітна плата та компенсаційні виплати (а.с. 125 - 126).

24.02.2017 директор філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» видав наказ за № 17 «Щодо фонду преміювання працівників УМГ «Прикарпаттрансгаз», яким встановив розмір фонду преміювання працівників структурних підрозділів філії та зобов'язав начальників структурних підрозділів філії забезпечити розподіл фонду преміювання залежно від трудового внеску кожного з працівників структурного підрозділу у виконання виробничих завдань за IV квартал 2016 року відповідно до положення про преміювання працівників філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» (а.с. 109).

На виконання цього наказу начальник Богородчанського ВУ ПЗГ 25.01.2017 видав наказ № 10 «Про преміювання працівників Богородчанського ВУ ПЗГ», яким зобов'язав керівника групи первинного обліку нарахувати керівникам, професіоналам, фахівцям та робітникам Богородчанського ВУ ВПЗ в січні 2017 року премію за підсумками роботи в IV кварталі 2016 року відповідно до Додатку (а.с. 111).

У зв'язку з цим ОСОБА_3 було нараховано премію і виплачено на картковий рахунок, що підтверджується відомістю БВУ ПЗГ № 27 від 26.01.2017 (а.с. 127).

За змістом статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (стаття 116 КЗпП України) та вину власника.

Враховуючи те, що станом на день звільнення ОСОБА_3 не було визначено фонд преміювання позивача, не було прийнято наказу про преміювання; працівникам, в т.ч. й ОСОБА_3 не було нараховано премію за підсумками роботи в IV кварталі 2016 року, тому станом на дату звільнення ОСОБА_3 не було підстав для виплати йому цієї премії. Зразу ж після прийняття відповідних наказів та нарахування премії така була виплачена ОСОБА_3, що виключає відповідальність підприємства за статтею 117 КЗпП України.

Тобто, за результатами судового розгляду встановлено відсутність в діях позивача порушень, передбачених статтями 42, 95, 116 та 117 КЗпП України і статті 33 Закону України «Про оплату праці», про які було зазначено в Акті перевірки, у зв'язку з чим в Управління Держпраці в Івано-Франківській області не було підстав для внесення начальнику Богородчанського ВУ ПЗГ припису за № 09-06-0102/124-100 від 02.03.2017 і накладення на ПАТ «Укртрансгаз» штрафу за вказані порушення в розмірі 3200 грн згідно із постановою № 09-06-021/123 від 16.03.2017.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення спору) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вказаним приписам відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, не надав до суду відповідних доказів на підтвердження правомірності своїх дій та рішень.

Покликання апелянта на те, що Управління Держпраці не погоджується з постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2017 року у справі № 338/291/17, якою було закрите провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно начальника Богородчанського ВУ ПЗГ ОСОБА_2 за частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, проте на наділено правом його оскарження, на законність оскаржуваних у цій справі припису та постанови не впливають, оскільки позовні вимоги безвідносно до цієї постанови підтверджено належними та допустимими доказами, які є достатніми для задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення спору) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 20 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час вирішення спору) визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються органи праці та соціального захисту населення - за подання позовів щодо призначення і виплати всіх видів державної соціальної допомоги, компенсації, виплат та доплат, установлених законодавством.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат у порядку статті 94 КАС України порядок звільнення від сплати судового збору, передбачений пунктом 20 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не застосовується, оскільки відповідач був звільнений від сплати судового збору лише за подання позовної заяви. Тому, аргументи Управління Держпраці в Івано-Франківській області про неправильний розподіл судом першої інстанції судових витрат з огляду на звільнення управління від сплати судового збору, не приймаються судом до уваги.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду з цього питання, висловленій у постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 813/1503/17, адміністративне провадження № К/9901/1588/17.

Тобто, суд першої інстанції правильно вирішив питання розподілу судових витрат у відповідності до положень наведеної вище статті.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року в адміністративній справі № 809/450/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький
Постанова складена у повному обсязі 17 грудня 2018 року.