Справа № 826/116/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/116/17 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві щодо фактичної відмови у поверненні громадянину ОСОБА_2 грошових коштів за послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в сумі 391, 47 грн. та грошових коштів в сумі 60, 17 грн. за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон відповідно до листа від 30.09.2016 вих. №1-18/К-1440-16;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби в місті Києві повернути громадянину ОСОБА_2 грошові кошти за послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в сумі 391, 47 грн. та грошові кошти в сумі 60, 17 грн. за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- стягнути з Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві судові витрати, понесені позивачем, на сплату судового збору у сумі 551,21 грн. та на правничу допомогу у сумі 4 640, 00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві (ідентифікаційний код 37768863, адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) щодо фактичної відмови у поверненні громадянину ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) грошових коштів за послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_3 в сумі 391, 47 грн. та грошових коштів в сумі 60, 17 грн. за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон відповідно до листа від 30.09.2016 вих. №1-18/К-1440-16; зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби в місті Києві (ідентифікаційний код 37768863, адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) повернути громадянину ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) грошові кошти за послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_3 в сумі 391, 47 грн. та грошові кошти в сумі 60, 17 грн. за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві (ідентифікаційний код 37768863, адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 551, 20 грн.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням ОСОБА_2 та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві звернулись із апеляційними скаргами, в яких позивач просить змінити оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу; відповідач просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2016 року позивач звернувся до Подільського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві з документами для оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Разом з заявою - анкетою встановленого зразка позивачем було надано квитанції про сплату державного мита у сумі 170,00 грн. (№ 16398879 від 30.03.2016), про оплату вартості бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм (біометричний паспорт) та послуг ДМС України з оформлення та видачі паспорта для виїзду за кордон у загальній сумі 391,47 грн. (№ 16398880 від 30.03.2016), а також про оплату додаткових платних послуг ДМС України з внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон у сумі 60,17 грн. (№ 16398883 від 30.03.2016).

На підставі зазначених документів позивач отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_3, дата видачі - 14.04.2016.

Окрім того, у позивача залишився паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_4, строк дії якого не сплив (з 15.07.2011 по 15.07.2021), в який мали бути внесені відомості про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, однак такої відмітки не було зроблено.

Позивач звернувся до Головного управління ДМС в місті Києві з заявою від 02.09.2016 про повернення зайво та незаконно стягнутих грошових коштів в сумі 391,47грн та 60,17 грн., на яку листом від 30.09.2016 №1-18/К-1440-16 відповідачем була надана відповідь з обґрунтуванням правомірності сплати таких платежів, наведенням норм законодавства та зазначено про можливість оскарження дій відповідача до суду.

Позивач вважає відповідь відповідача фактичною відмовою у вчиненні дій з повернення сплачених ним грошових коштів за отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон (НОМЕР_3, дата видачі - 14.04.2016), у зв'язку з чим звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки чинним законодавством передбачено одноразову плату за послугу з видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, сплата встановленого Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із вчиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України паспорта на право виїзду за кордон, у тому числі й вартість бланка такого паспорта, то він не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню, з повернення сплаченого судового збору. Відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції зазначив, що такі витрати підлягають розподілу виключно у випадку надання такої правничої допомоги адвокатом, водночас, в матеріалах справи відсутні документи в підтвердження наявності у ОСОБА_3 статусу адвоката, зокрема свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката.

Позивач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що оскільки в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу та наявні документи, що підтверджують статус ОСОБА_3, як адвоката, зокрема свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, то від вважає, що вимога про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 4 640, 00 грн. підлягає задоволенню, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що він діяв законно, в межах повноважень, передбачених законодавством, оскільки відповідно до п. 42 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152, Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві має право відмовити у видачі паспорта для виїзду за кордон, якщо особа не подала в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта для виїзду за кордон, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Колегія суддів вважає доводи позивача частково обґрунтованими, а відповідача безпідставними та частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон віднесено до документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. У виняткових випадках (за наявності вимог держави, до якої здійснюється виїзд, чи вимог міжнародної організації, для участі в заходах якої здійснюється виїзд, а також у разі виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина України) паспорт може бути оформлено до досягнення громадянином 18-річного віку. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

За приписами статті 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, за кордоном і дає право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 2, 17 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152, кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Документи, які підтверджують здійснення встановлених законодавством платежів (консульського збору), додаються до заяви-анкети, що подається для оформлення паспорта для виїзду за кордон.

Відповідно до статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

У підпункті «б» п. 6 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» встановлено, що за видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон або обміну цього розмір ставка державного мита становить 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з положеннями Указу Президента України «Про внесення змін до Указу Президента України від 13.09.1994 р. №519» від 21.11.1995 №1082/95 та Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.09.1996 № 762/96 мінімум доходів громадян, що не обкладається прибутковим податком становить 17 грн на місяць.

Відповідно до пункту 27 Переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 № 795 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1098) розмір плати за надання послуги з оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон становить 87 грн. 15 коп.

Згідно з пунктом 4 Порядку надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1098, у разі надання послуги, що передбачає видачу бланка або номерного знака, розмір плати за її надання визначається з урахуванням витрат, пов'язаних з придбанням відповідної продукції, у тому числі вартості персоналізації. Однак положеннями цього Порядку не визначено вартості бланка, витрати на придбання якого мають враховуватися у розмірі плати за надання такої послуги.

Водночас, відповідно до частин 5, 6 статті 11 Закону України «Про адміністративні послуги» плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) вноситься суб'єктом звернення одноразово за весь комплекс дій та рішень суб'єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків, експертиз, здійснюваних суб'єктом надання адміністративної послуги, отримання витягів з реєстрів тощо). Стягнення за надання адміністративних послуг будь-яких додаткових не передбачених законом платежів або вимагання сплати будь-яких додаткових коштів забороняється.

Отже, оскільки чинним законодавством передбачено одноразову плату за послугу з видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, сплата встановленого Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із вчиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України паспорта на право виїзду за кордон, у тому числі й вартість бланка такого паспорта, то він не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

Також, колегією суддів встановлено, що незважаючи на оплату позивачем у повному обсязі послуг з внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон відповідно до пункту 29 Переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 № 795 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1098), позивачу у паспорті громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_4, дата видачі - 15.07.2011, не були внесені відомості про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

За таких обставин, плата за адміністративну послугу, яка не була надана в порядку, передбаченому законодавством, має бути повернута позивачу, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 640, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

На підтвердження витрат правничої допомоги адвоката позивачем надано договір про надання правової допомоги № 17/10-1 від 17.10.2016, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3, замовлення (додаток № 1 до договору №17/10-1 від 17.10.2016), акт виконаних робіт від 19.10.2016, платіжне доручення від 17.10.2016 № на суму 4 640, 00 грн. (з призначенням платежу: оплата за договором про надання правової допомоги № 17/10-1 від 17.10.2016), а також свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, диплом про вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» від 30.09.2006 серії НОМЕР_6 та свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_5 від 26.04.2018.

Отже, оскільки в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу та наявні документи, що підтверджують статус ОСОБА_3, як адвоката, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 4 640, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції в частині, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - не довів правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача є частково обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його частково скасувати та ухвалити нове рішення в частині, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З квитанцій від 14.09.2018 вбачається, що ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 826, 80 грн., які слід стягнути з Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нову постанову, якою дані позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу у розмірі 4 640, 00 грн.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 826, 80 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 17.12.2018.