Справа № 263/9931/18
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року справа №263/9931/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2018 року у справі № 263/9931/18 (головуючий І інстанції Музика О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Маріуполь Департаменту патрульної поліції , Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Маріуполь Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ханакової Людмили Станіславівни про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив визнати протиправними дії інспектора роти №4 батальйону УПП в Донецькій області Департаменту Патрульної Поліції лейтенанта поліції Ханакової Л.С. щодо розгляду адміністративних правопорушень відносно ОСОБА_1 за адресою: пр. Металургів, 61, в м. Маріуполі, Донецької області; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №874018, винесено 10.07.2018 року інспектором роти №4 батальйону УПП в Донецькій області ДПП лейтенантом поліції Ханаковою Л.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування зазначив, що постанова відповідача підлягає скасуванню, оскільки складена на бланку, типова форма якого змінена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2018 року № 318. Оскільки бланк постанови, виходячи із розміщених на ньому вихідних даних, був надрукований у ІІ кварталі 2016 року, типова форма постанови як додаток № 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395), суттєво відрізняється від попередньої і не внесення до постанови тих даних, які вимагає її змінена форма, порушує права позивача.

Крім того, постанова винесена за адресою: проспект Металургів, 61, м. Маріуполь, а місце вчинення адміністративного правопорушення вказано - проспект Металургів, 77, м. Маріуполь, що є порушенням пункту І розділу ІІІ Інструкції № 1395, відповідно до якого адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

До того ж, у викладі фактичних обставин адміністративного правопорушення вказано, що це правопорушення вчинив водій, однак позивач вважає, що не має жодного відношення до вказаного водія.

Зазначив, що правопорушень, які відображені відповідачем в постанові не вчиняв.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. Оскаржувана постанова не відповідає типовій формі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2018 року №318.

2. Справа про адміністративне правопорушення розглянута відповідачем на місці зупинки, що є порушенням вимог статей 258, 276 КУпАП.

3. В оскаржуваній постанові відсутнє посилання на конкретну особу, яка вчинила правопорушення: зазначено «водій», не зазначено прізвище, ім'я, по батькові правопорушника, що є порушенням вимог ст. 283 КУпАП.

4. Відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

5. Суд першої інстанції, відмовляючи у проведенні судового засідання за участю позивача, порушив його право на учать у процесі прийняття рішення, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Фактичні обставини справи.

10 липня 2018 року інспектором поліції Ханаковою Л.С. у Центральному районі м. Маріуполя по проспекту Металургів біля будинку № 77 був помічений транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ S320», державний номерний знак НОМЕР_1, водій якого почав рух на забороняючий сигнал світлофора, а саме: на поєднання червоного і жовтого сигналів, чим порушив п. 8.7.3 «є» ПДР України, після чого на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений поліцейським за адресою: проспект Металургів, буд. 61, м. Маріуполь.

Під час зупинки транспортного засобу на вимогу працівника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9 «б» ПДР України, а також не мав при собі поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п 2.1 «ґ» ПДР України.

Зазначене стало підставою для складання інспектором роти № 4 батальйону УПП у м. Маріуполь ДПП лейтенантом поліції Ханаковою Л.С. постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №874018 від 10.07.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова відповідача складення із дотримання норм законодавства, скоєння позивачем правопорушення підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Оцінка суду.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі за порушення режиму користування попереджувальними сигналами та за порушення правил проїзду перехресть, проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки, зокрема, поліса (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 - 4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України "Про Національну поліцію" та "Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі" (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами 2 і 3 статті 122, статті 126 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 2 статті 122, частиною 1 статті 126 виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 2 ст. 122, частиною 1 статті 126 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Судами встановлено,що адміністративне правопорушення за фактом руху на поєднаний заборонений червоний і жовтий сигнал світлофора відбулося по проспекту Металургів, 77, а оскаржувана постанова складена по проспекту Металургів, 61.

Разом з тим, в даному випадку положеннями КУпАП, та Інструкцією № 1395 не заборонено виносити постанову на місці зупинки транспортного засобу, після виявлення правопорушення.

Зазначене спростовує посилання апелянта, що розгляд справи на місці зупинки, є порушенням вимог статей 258, 276 КУпАП.

Щодо посилання апелянта, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявний диск з відеофайлами з нагрудного відеореєстратора інспектора з фактом вчинення адміністративних правопорушень громадянином ОСОБА_1

Відеозапис свідчить, що 10.07.2018 року у нічний час на дорозі транспортний засіб розпочинає рух на червоний та жовтий сигнал світлофора.

В подальшому службовий автомобіль поліцейських прослідував за транспортним засобом та зупинив автомобіль марки «МерседесБенц S 320», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1

Під час зупинки транспортного засобу на вимого працівника поліції, ОСОБА_1 не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Крім того, на вимогу поліцейського позивач не надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З відеозапису також вбачається, що інспектором поліції після зупинки транспортного засобу роз'яснено позивачу причину зупинки, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, позивачу було запропоновано ознайомитися з відео фіксацією правопорушення, проте він зазначив, що з наданого працівниками поліції відеозапису не можливо встановити факт скоєння правопорушення.

Факт здійснення відеозапису відображений в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, вказаний відеозапис є достатнім для визначення правопорушення.

Доказів, які спростовують вчинення позивачем адміністративних правопорушень, до суду першої та апеляційної інстанції надано не було.

Щодо посилання апелянта, що оскаржувана постанова не відповідає типовій формі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2018 року №318, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Дослідивши оскаржувану постанову, суд зазначає, що вона у повній мірі відповідає змісту ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначені усі дані, як того вимагає наведене положення закону.

Суд також не приймає посилання апелянта, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на конкретну особу, яка вчинила правопорушення, оскільки з постанови вбачається, що вона складена відносно ОСОБА_1, отже зазначені відомості про особу стосовно якої розглядається справа.

Що стосується порушення судом першої інстанції права позивача на його участь у судовому засіданні та прийнятті рішення у справі, суд зазначає, що враховуючи предмет спору, процесуальні питання розгляду наведеної справи врегульовані параграфом 2 Глави 11 Розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, ст. 286 цього Кодексу.

Положення зазначеної статті не передбачають обов'язкового розгляду справу за участю сторін.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням викликом сторін.

Ухвала вмотивована, зокрема тим, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення у справі, без виклику сторін.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд погоджується в висновком суду першої інстанції, що постанова серії БР №874018 прийнята 10.07.2018 року інспектором роти №4 батальйону УПП в Донецькій області ДПП лейтенантом поліції Ханаковою Л.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП складена відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями Керуючись статтями 272, 308, 310, 315, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2018 року у справі № 263/9931/18 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2018 року у справі № 263/9931/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18.12.2018 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 18.12.2018 року.

Головуючий І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова