Справа № 819/614/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/442/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року (суддя першої інстанції Мірінович У.А., м. Тернопіль, повний текст складено 23.07.2018),

В С Т А Н О В И В :

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (далі ЛК УМВС в Тернопільській області) про: визнання протиправним і скасування рішення викладене у акті № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру від 20.03.2018 (форма НТ*) та акті розслідування нещасного випадку, що стався у вересні 2014 року (форма Н-5*) щодо визнання нещасного випадку, що трапився з позивачем 07.09.2014 таким, що не пов'язаний з виконанням службових обов'язків; зобов'язання визнати нещасний випадок, що трапився з позивачем 07.09.2014 таким, що трапився при виконанні службових обов'язків; зобов'язаня скласти акти Н-1* та Н-5* за фактом нещасного випадку, що стався з позивачем 07.09.2014 під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов'язків.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано акт розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 у вересні 2014 року (форми Н-5*) від 20.03.2018 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру № 1 від 20.03.2018 (форми НТ*). Зобов'язано Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001) повторно розслідувати нещасний випадок, що стався 07.09.2014 року з ОСОБА_1 під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов'язків та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, вважає що рішення винесене з порушенням норм матеріального права та всупереч фактичним обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з огляду на те, що позивачем не було негайно повідомлено керівника підрозділу, на території обслуговування якого сталося травмування, не було повідомлено своєчасно керівництво УМВС України в Тернопільській області, та втрата працездатності від нещасного випадку в нього настала не відразу, зазначена норма не зобовязує складати акт за формою Н-1* (НТ*), а відносить це на розгляд комісії з врахуванням доказів, які комісії вдалося б здобути за вказаних обставин. З врахуванням цього, комісією зроблений вірний висновок про те, що позивач отримав травму в період проходження служби, за обставин, не повязаних з виконанням службових обовязків та за результатами службового розслідування в межах повноважень визначених Порядком оформлені акти за формою НТ* та Н-5*.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 1993 р. по 2016 р. ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України на різних посадах.

Відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області від 12.08.2014 № 206 о/с дск. позивач був відряджений в м. Сєверодонецьк Луганської області з метою проведення оперативно - розшукових заходів щодо розкриття тяжких та особливо тяжких злочинів в зоні АТО (а.с. 14).

Згідно з пояснень ОСОБА_1 та рапорту № 14956 від 07.09.2014 (а.с. 23) слідує те, що 07.09.2014, перебуваючи в м. Лисичанськ Луганської області, спільно з начальником СКЗ УБОЗ УМВС майором міліції ОСОБА_2 та старшим оперуповноваженим в ОВС УБОЗ УМВС капітаном міліції ОСОБА_3, а також окремими працівниками Лисичанського MB УМВС України у Луганській області здійснювали рейдові заходи по встановленню місця знаходження і затримання осіб, підозрюваних у скоєнні різного роду злочинів. Того ж дня у м. Лисичанськ по вул. Свердлова, 30/40 він спільно з співробітниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 затримали громадянина ОСОБА_4, який підозрювався у скоєнні майнових злочинів. Останній під час затримання здійснив спробу втечі, в ході чого різко вирвався від позивача, коли він тримав його за верхній одяг в ділянці плеча правою рукою, внаслідок чого він відчув сильний різкий біль великого пальця правої руки. У подальшому ОСОБА_4 був ними затриманий та доставлений до Лисичанського MB УМВС України в Луганській області.

Позивач не звертався в лікувальні заклади у м. Лисичанську Луганської області одразу, прибувши 09.09.2014 в м. Тернопіль із відрядження останній звернувся до травмпункту Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, за результатами R-грами позивачу був поставлений діагноз «забій правої кісті».

Надалі, позивач зробив контрольну (повторну) R-граму у зазначеному травмпункті, внаслідок чого 16.09.2014 був поставлений позивачу інший діагноз, а саме «закритий перелом основної фаланги першого пальця правої кисті».

18.09.2014 до Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо спричинення йому тілесних ушкоджень в зоні АТО на сході України. 18.09.2014 зазначене повідомлення було зареєстровано в ЄО УМВСУ в Тернопільській області під № 16214, а СВ Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області відомості з даного приводу було внесено до ЄРДР № 0002467 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 345 Кримінального кодексу України.

Наказом УМВСУ в Тернопільській області від 19.09.2014 № 1331 за фактами, викладеними у заяві підполковника міліції ОСОБА_1, призначено службове розслідування.

За результатами службового розслідування за фактом травмування заступника начальника УКР УМВСУ в Тернопільській області підполковника міліції ОСОБА_1 прийнято висновок від 08.10.2014, який затверджений начальником УМВСУ в Тернопільській області полковником міліції ОСОБА_5 08.10.2014, про завершення службового розслідування. Остаточне питання щодо можливого отримання травмування ОСОБА_1 під час виконання службових обов'язків в зоні АТО на сході України вирішити після прийняття рішення органами слідства по кримінальному провадженню № 0002467.

Листом № 433/05/2-2012 від 04.07.2017, на звернення ОСОБА_1 від 21.06.2017, відповідно до функцій ліквідаційної комісії УМВСУ в Тернопільській області проінформовано, що ліквідаційна комісія не може проводити службові розслідування та здійснювати інші дії, що покладалися на діяльність працівників міліції до здійснення процедури повної ліквідації даного підрозділу. Функцією ліквідаційної комісії на даний час є виключно проведення повної ліквідації УМВСУ в Тернопільській області та підрозділів, що в нього входили. У зв'язку із цим, проведенням службового розслідування ліквідаційною комісією УМВСУ в Тернопільській області за фактом травмування неможливе (а.с. 29).

Не погодившись із таким діями ліквідаційної комісії УМВСУ в Тернопільській області, позивач звернувся до суду із позовом щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов'язати провести розслідування нещасного випадку, що стався з ним 07.09.2014 року під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов'язків, і скласти акти Н-1* та Н-5* за фактом нещасного випадку.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року у справі №819/1221/17, позовні вимоги задоволено частково, та зобов'язано ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області вирішити питання щодо проведення розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 07.09.2014 під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов'язків. Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 у справі №819/1221/17 залишено без змін.

На виконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 у справі № 819/1221/17 та згідно наказу УМВС України в Тернопільської області № 2 від 07.03.2018 Ліквідаційна комісія УМВС України в Тернопільській області провела в період з 07.03.2018 по 19.03.2018 розслідування випадку травмування позивача, яке сталося у вересні 2014 року.

20.03.2018 зазначене розслідування було завершене та за його результатами складено акт розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) в вересні 2014 року форми Н-5*, в якому, зокрема, зазначено, що комісія дійшла висновку про те, що позивач отримав травму в період проходження служби, за обставин, не пов'язаних з виконанням службових обов'язків (а.с. 15-17).

Водночас, зазначеною комісією, 20.03.2018 складено акт № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ*, в якому зазначено, що комісія дійшла висновку про те, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків (а.с. 18-20).

Вважаючи протиправнимизазначені акти, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача на час прийняття оскаржуваного рішення було достатньо належних та допустимих доказів про те, що позивач отримав травму пальця під час виконанням ним службових обов'язків.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою врегулювання питань, пов'язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 № 1346, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404 (далі - Порядок № 1346).

Пунктом 2.1 Порядку № 1346 передбачено, що розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Виключний перелік випадків, за яких Комісія з розслідування визнає випадок таким, що трапився при виконанні службових обов'язків передбачений пунктами 3.9, 3.10, згідно яких:

Комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він трапився в період проходження служби під час:

- припинення або запобігання злочинам або правопорушенням;

- вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод;

- охорони і забезпечення громадського порядку;

- несення постової чи патрульної служби;

- виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили;

- забезпечення безпеки дорожнього руху;

- участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій;

- виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов'язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні;

- перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час;

- підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення;

- проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору;

- проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах;

- використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу;

- провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий;

- прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами;

- прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Комісія з розслідування також визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він стався в період проходження служби внаслідок:

- безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов'язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо);

- спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов'язаних з виконанням службових обов'язків;

- травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого);

- раптового погіршення стану здоров'я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов'язаним з виконанням службових обов'язків за умови, що погіршення стану здоров'я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров'я. Медичний висновок щодо зв'язку погіршення стану здоров'я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров'я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування;

- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, перебуваючи у м. Лисичанську Луганської області та виконуючи наказ керівництва від 12.08.2014 № 206 о/с дск. позивач, разом із іншими співробітниками, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 07.09.2014 затримав громадянина ОСОБА_4, який підозрювався у вчиненні тяжких злочинів. Під час затримання останній виривався та намагався втекти, внаслідок чого позивач до нього застосував фізичну силу, в ході чого він отримав травму у вигляді закритого перелому основної фаланги першого пальця правої кисті.

Згідно довідки № 11328 від 09.09.2014, виданої Тернопільською МКЛШД, зазначена травма отримана 07.09.2014 та є виробничою (а.с. 52).

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що діагноз позивачу, а саме «закритий перелом основної фаланги першого пальця правої кисті» був поставлений лікарем за результатами повторної R-грами, як наслідок такий діагноз суперечить першому діагнозу, спростовується листом Тернопільської МКЛШД від 24.05.2018 № 632 (а.с. 100) та висновком судово-медичну експертизу щодо ОСОБА_1 проведеної Тернопільським обласним бюро судово-медичної експертизи № 1445 від 01.10.2014 у кримінальному провадженні № 0002467.

Висновки у листі Тернопільської МКЛШД № 632 від 24.05.2018 «.. що на доданій рентгенограмі від 09.09.2014, яка виконана в 2-х стандартних проекціях, виконаній при зверненні в травмпункт ТМКЛШД 09.09.2014, даних за пошкодження кісткової тканини черговій лікар не виявив, так як, враховуючи резорбційно - репаративні процеси, що відбуваються в мезенхімальній стадії загоєння перелому, в кісті при травмі (переломі), в термін до 7-10 днів лінія перелому може бути не виявлена, при переломах без зміщення.» не суперечать висновку експертизи № 1445 від 01.10.2014 у кримінальному провадженні № 0002467.

Крім того, за даним фактом 18.09.2014 відповідним слідчим було розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 345 КК України, який внесений до ЄРДР за № 0002467, та згідно відібраних в ході слідства показів свідків, зокрема майора міліції ОСОБА_2 та капітана міліції ОСОБА_3, про що були складені відповідні протоколи допиту свідка від 07.10.2014 (а.с. 33-36), останні вказали на те, що про отриману травму пальця позивач повідомив їх під час затримання громадянина ОСОБА_4, який підозрювався у скоєнні майнових злочинів.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність та необгрунтованість висновків комісії, які викладені в оскаржених актах про те, що відсутні свідки, які би підтвердили той факт, що підполковник міліції ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження в зоні АТО на сході України під час виконання службових обов'язків.

Вірним є також висновок про те, що комісія безпідставно посилається в оскаржених актах на те, що опитані в ході розслідування майор міліції ОСОБА_2 та капітан міліції ОСОБА_3 вказали, що не бачили факт спричинення тілесних ушкоджень підполковнику міліції ОСОБА_1 громадянином ОСОБА_4 під час затримання останнього, оскільки останнє стосується безпосередньо чи бачили особи сам факт події, та не спростовує факт отримання позивачем травми саме в ході таких подій.

Старший слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 постановою від 30.05.2017 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002467 від 18.09.2014 закрив у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та копії матеріалів зазначеного кримінального провадження направив начальнику Лисичанскього ВП ГУНП в Луганській області для складання адміністративного протоколу. Оскільки було встановлено, що ОСОБА_4, під час затримання вчиняв злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського, у зв'язку із чим в діянні ОСОБА_4, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП (а.с. 28-29).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 07.07.2017 провадження у справі щодо ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП закрито, у зв'язку з перебігом строків притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП (а.с. 26).

Відповідно до зазначеної постанови, що провина ОСОБА_4 - у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді, і дії останнього вірно і обґрунтовано кваліфіковані за ознаками статті 185 КУпАП - оскільки правопорушник ОСОБА_4 вчинив злісну непокору законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

Вимогами ч. 4 ст. 78 КАС України пердбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 07.07.2017 встановлено, що провина ОСОБА_4 - у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді, і дії останнього вірно і обгрунтовано кваліфіковані за ознаками ст.185 КУпАП оскільки правопорушник ОСОБА_4 вчинив злісну непокору законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні ним службових обовязків.

Враховуючи зазначене, на час складання оскаржених актів від 20.03.2018 кримінальне провадження за № 0002467 від 18.09.2014 було закрито на підставі постанови від 30.05.2017. При цьому, в ході проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні зазначений слідчий Сиротюк В.М. відібрав покази свідків, які підтвердили про те, що травму пальця позивач отримав під час виконання службових обов'язків. Надалі, матеріали кримінального провадження за № 0002467 були направлені для складання адміністративного протоколу, внаслідок чого постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 07.07.2017 встановлено, що провина ОСОБА_4 щодо підполковника міліції ОСОБА_1 - у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області відповідно до Порядку № 1346 зобов'язана була врахувати зазначені обставини під час складання оскаржених актів від 20.03.2018 та прийняти обґрунтоване рішення, однак у зазначених актах комісія надалі посилається на те, що «для визначення факту можливого отримання зазначеного травмування позивачем під час виконання службових обов'язків, необхідно провести низку слідчих дій, які відносяться до компетенції працівників СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області в ході кримінального провадження за № 0002467 від 18.09.2014». Проте, і таке посилання є безпідставним, оскільки кримінальне провадження за № 0002467 від 18.09.2014 закрито 30.05.2017, а оскаржені акти складені 20.03.2018.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що оскільки позивачем не було негайно повідомлено керівника підрозділу, на території обслуговування якого сталося травмування, не було повідомлено своєчасно керівництво УМВС України в Тернопільській області, та втрата працездатності від нещасного випадку в нього настала не відразу, зазначена норма не зобовязує складати акт за формою Н-1* (НТ*), а комісією зроблений вірний висновок про те, що позивач отримав травму в період проходження служби, за обставин, не повязаних з виконанням службових обовязків та за результатами службового розслідування в межах повноважень визначених Порядком оформлені акти за формою НТ* та Н-5*, оскільки комісією не було дано вичерпну оцінку зазначеним вище обставинам щодо можливості підтвердження чи спростування ними факту травмування позивача під час виконання ним службових обов'язків.

Крім того, вимогами пункту 3.19 Порядку № 1346 передбачено, що нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об'єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «ОСОБА_3 проти України»).

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у справі № 819/614/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_7

Повний текст складено 14 грудня 2018 року.