Справа № 826/1267/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1267/18 Суддя першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Аліменка В.О. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року, яке прийняте в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 , що виявилась у неприйнятті ним рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності після звільнення з військової служби, на підставі поданої відповідної заяви;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути подані ОСОБА_1 документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні збори (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 28 березня 2016 року та прийняти відповідне рішення про виплату ОСОБА_1 цієї одноразової грошової допомоги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 , що виявилась у не прийнятті ним рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності після звільнення з військової служби, на підставі поданої відповідної заяви;

- зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 розглянути подані ОСОБА_1 документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні збори (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та прийняти рішення на підставі поданих документів.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено вимоги процесуального права. Скаржник вказує на те, що позивач не надав довідку про обставини отримання частини травм, зазначених у протоколі № 1067 від 12 березня 2016 року. Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було вирішено під час розгляду справи клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення адміністративного позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив залишити зазначене рішення без змін, а подану відповідачем апеляційну скаргу без задоволення.

Під час судового засідання представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України у складі Військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження служби 07 лютого 2007 року із позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_1 отримав травми, про що складений акт від 12 лютого 2007 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23 грудня 2015 року № 275 ДСК позивач був звільнений з військової служби у запас відповідно до пункту «б» (за станом здоров`я) відповідно до ч. 6 та з урахуванням ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відповідності до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 12 березня 2016 року № 1067 травма позивача пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0427806, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби позивачу вперше встановлена третя група інвалідності з 01 квітня 2018 року.

ОСОБА_1 подав до Військової частини НОМЕР_1 заяву від 04 квітня 2016 року про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні збори (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Листом від 05 вересня 2016 року № 222/4/1334 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що для розгляду зазначеного питання необхідно надати документ, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Для підтвердження того, що травма ОСОБА_1 не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, позивач 04 жовтня 2016 року звернувся до відповідача з відповідною заявою та надав акт про нещасний випадок від 12 лютого 2007 року.

Відповідач листом від 26 грудня 2016 року № 222/4/2068 повторно повідомив позивача про неможливість розгляду питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, оскільки відсутні копії документів, що свідчать про причини та обставини отримання ним травми поперекового відділу хребта, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, зокрема про те, що вони не пов`язані із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

У зв`язку з наданням позивачем відповідних пояснень і документів щодо виплатити одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 04 січня 2017 року повторно звернувся до відповідача з заявою про призначення одноразової грошової допомоги.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 12 лютого 2017 року № 222/4/195 надано аналогічну відповідь з поясненням, що комісія зможе розглянути питання щодо виплати одноразової грошової допомоги лише після надання відповідних документів.

Вказані обставини стали підставою для надання ОСОБА_1 пояснень від 29 листопада 2017 року.

Однак, відповідач листом від 21 грудня 2017 року № 222/5с/8222 надав відповідь позивачу про відсутність у його розпорядженні документів, які підтверджують отримання 07 лютого 2007 року травми поперекового відділу хребта, закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку.

Не погоджуючись із такими діями Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано обов`язку стосовно надання у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Згідно з ч. 9 ст. 163 вказаного Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додається, серед іншого, копія документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Аналогічні вимоги закріплені також у п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 (далі Положення).

У відповідності до п. 13 Порядку керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з п. 4.8. Положення висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Як раніше зазначалося, висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги Військовою частиною НОМЕР_1 не складався та до Департаменту фінансів Міністерства оборони України не передавався. Підставою для відмови у чиненні таких дій стало те, що позивач не надав документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Наданий позивачем акт про нещасний випадок від 12 лютого 2007 року, у якому зазначено про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння був визнаний неналежним доказом.

Відповідач вказує на те, що перелік травм, зазначений у витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 12 березня 2016 року № 1067 (забій тканин лівого ліктьового суглобу, поперекового відділу хребта, ЗЧМТ, струс головного мозку) є ширшим, ніж зазначений у акті про нещасний випадок від 12 лютого 2007 року (забій тканин лівого ліктьового суглобу з вираженим больовим синдромом. Неврит. Постравматичний артрит лівого ліктьового та правого колінного суглобу).

Представник Військової частини НОМЕР_1 посилається на відсутність даних про те, що зазначені у витягу з протоколу від 12 березня 2016 року № 1067 поранення були отримані одночасно з травмами, які описані в акті про нещасний випадок від 12 лютого 2007 року.

Разом з тим, встановлення таких обставин належить до компетенції військово-лікарської комісії, а не Військової частини НОМЕР_1 .

У витязі з протоколу від 12 березня 2016 року № 1067 зазначено, що травми у вигляді забою тканин лівого ліктьового суглобу, поперекового відділу хребта, ЗЧМТ, струсу головного мозку були отримані 07 лютого 2007 року. Такий висновок Центральної військово-лікарської комісії ґрунтується на довідці про обставини травми від 26 лютого 2007 року № 50 з в/ч НОМЕР_2 та медичній документації.

Під час розгляду та вирішення даної справи колегія суддів також враховує, що згідно з п. 13 акту про нещасний випадок від 12 лютого 2007 року потерпілий після обстеження та надання медичної допомоги був оформлений на денний стаціонар до військової частини НОМЕР_3 .

Відомості про те, що відповідні травми ОСОБА_1 отримав в інший день чи за інших обставин, ніж зазначені в акті про нещасний випадок від 12 лютого 2007 року у матеріалах даної справи відсутні.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що позивач надав Військової частини НОМЕР_1 достатні документи, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач також вказує на те, що суд першої інстанції не вирішив клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

У матеріалах справи відсутні письмові відомості про результати вирішення такого клопотання. Разом з тим, вирішальним для розгляду даної справи є те, що строк звернення до суду не був пропущений.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Військової частини НОМЕР_1 із заяви щодо підтвердження відомостей про причини та обставини травми, а також щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з п. 4.8. Положення якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Про відсутність додаткових документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, позивач був повідомлений листами від 26 грудня 2016 року № 222/4/2068 та від 12 лютого 2017 року № 222/4/195.

З адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся у січні 2018 року, тобто у межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Також в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про витребування додаткових доказів.

Разом з тим, такі доводи скаржника підлягали б оцінці у разі заявлення клопотання про витребування відповідних доказів судом апеляційної інстанції. Зазначене клопотання від скаржника не надходило.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 12 жовтня 2018 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.О. Аліменко

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 11 грудня 2018 року.