Справа № 520/12022/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/12022/17

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Пучкова І.М.
Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Коваля М.П., Кравченка К.В.

розглянув у порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради, комунального підприємства «Одестранспарксервіс», Київської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_2 - заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Обслуговуючий кооператив «Автостоянка Люстдорф»; Комунальне підприємство «Одестранспарксервіс», про визнання протиправним (незаконним) та нечинним рішення Одеської міської ради, визнання протиправними дій, зобовязання утриматись від вчинення певних дій,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на порушення її прав щодо безоплатного користування майданчиком для паркування автомобіля біля будинку, після неодноразових уточнень вимог адміністративного позову, в остаточній редакції (т. 2 а.с. 165-171), просив суд: - визнати протиправним (незаконним) та нечинним рішення Одеської міської ради віл 15 березня 2017 № 1813-VII «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 27 серпня 2014 № 5286-VI «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Одеси» в новій редакції», в частині доповнення пунктом № 109 за Київським районом Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси (спеціально відведені автостоянки), затвердженого згідно з Додатком № 2, який міститься в п.п. 1.2 п. 1, оскарженого рішення, згідно з текстом якого «Київський район, пункт № 109, місцезнаходження спеціальної земельної ділянки вул. Люстдорфська дорога, 55/2, кількість місць для паркування (одиниць) 64, займана площа 913,00 кв.м., технічне облаштування облаштоване»; - визнати дії Київської районної адміністрації Одеської міської ради щодо погодження схеми розміщення транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці 64 м/м, площею 913 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/2, протиправними; - зобовязати Київську районну адміністрацію Одеської міської ради утриматись від вчинення дій щодо узгодження розміщення парковок, автостоянок на території Київського району м. Одеси до затвердження порядку (способу передбаченого законом) погодження (узгодження) розміщення парковок, автостоянок на території Київського району м. Одеси.

За наслідками розгляду адміністративного позову Київським районним судом м. Одеси 11 квітня 2018 ухвалено рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції: - визнав протиправним рішення Одеської міської ради від 15 березня 2017 №1813-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 27 серпня 2014 № 5286-VІ «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси», в новій редакції» у частині доповнення пунктом №109 за Київським районом «Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси (спеціально відведені автостоянки)», затвердженого згідно із додатком №2, який міститься в пп.1.2. п. 1 оспорюваного рішення згідно з текстом якого Київський район, пункт №109, місцезнаходження спеціальної земельної ділянки Люстдорфська дорога, 55/2, кількість місць для паркування (одиниць) - 64, займана площа (кв.м) - 913,00, технічне облаштування облаштовано; - визнав дії суб'єкта владних повноважень - заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 - щодо погодження схеми розміщення транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці 64 м/м, площею 913 м. кв., за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/2, протиправними та зобов'язав Київську районну адміністрацію Одеської міської ради утриматися від вчинення дій щодо узгодження розміщення парковок, автостоянок на зазначеній території до затвердження порядку (способу, передбаченого законом) погодження (узгодження) розміщення парковок, автостоянок на цій території.

Приймаючи означене рішення суд попередньої інстанції виходив з того, що оспорювань рішення винесено щодо невизначеної земельної ділянки, відносно якої неможливо встановити її реальне місце розташування. Відведена Одеською міською радою для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів земельна ділянка, не сформована і передана із порушеннями її цільового призначення, так як до цього, в основному, слугувала тротуаром. Земельна ділянка не сформована, як це передбачено ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України, та не облаштована для використання під паркування транспортних засобів. Розміщення автостоянки на 64 паркувальних місць безпосередньо біля житлових будинків (6 метрів) порушує вимоги додатку №10 до «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», затвердженого наказом № 173 від 19 червня 1996 Міністерства охорони здоровя України де передбачена мінімальна відстань для такої кількості паркувальних місць не менше 25 метрів. Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради не наділяє Голову Київської районної адміністрації Одеської міської ради повноваженнями погоджувати і підписувати схему розміщення транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці 64 м/м, площею 913 кв.м., за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55/2.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач послався на те, що суд попередньої інстанції не обговорюючи це питання та не приймаючи процесуальних рішень, самостійно замінив не належного відповідача Київську районну адміністрацію, на належного відповідача заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 Під час розгляду справи не розглянув усіх клопотань, а саме: про закриття провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства; про залишення позову без розгляду у звязку з пропущенням позивачем строків звернення до суду. Крім того, суд порушив норми процесуального права, оскільки прийняв уточнення до адміністративного позову де в межах «заяви про уточнення адміністративного позову», позивачем фактично змінено одного з відповідачів, предмет та підстави позову, що за своєю суттю є подачею нового адміністративного позову. Київським районним судом м. Одеси при прийнятті рішення безпідставно проігноровано доводи Одеської міської ради та не надано жодної правової оцінки відсутності фактичного порушення права позивача у публічно-правових правовідносинах з міською радою. Встановлюючи порушення цільового призначення, суд попередньої інстанції не визначив, до якої категорії земель відноситься спірна земельна ділянка та яке саме цільове призначення не відповідає даній категорії, враховуючи те, що при розгляді справи в суді першої інстанції вказане питання позивачем не порушувалося взагалі. Судом першої інстанції передчасно визнано встановленими обставини, що досліджені іншим рішенням суду, яке на момент прийняття оскаржуваного рішення було скасовано. Раайонний суд дійшов помилкового висновку щодо не облаштування Одеською міською радою земельної ділянки як однієї з підстав для визнання протиправним рішення Одеської міської ради. Відповідач вважає, що внесенню до переліку земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, підлягає окрема територія (земля), для якої наявність державної реєстрації не є обовязковою, що спростовує твердження суду першої інстанції щодо відсутності в оскаржуваному рішенні Ради обєкта цивільних прав, яким є територія (земля), розташована за адресою : м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/2. Відповідач вказав на те, що жодними нормами чинного законодавства не передбачено обовязкового формування та державної реєстрації земельної ділянки для визначення її як такої, на якій здійснюється організація та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, що вказує на безпідставність тверджень суду про відсутність прав володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. Посилання суду попередньої інстанції на відсутність встановлених Міською радою правил відповідності за зберігання транспортних засобів є таким, що ґрунтується на неправильному тлумаченні п.14.1.229 Податкового кодексу України та Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №115 від 22 січня 1996.

У поданій апеляційній скарзі Київська районна адміністрація Одеської міської ради, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги районна адміністрація вказала на те, що відповідно до п.2.5 Положення про районну адміністрацію, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26 квітня 2017 №1934-VII до її повноважень в галузі благоустрою відноситься узгодження розміщення парковок, автостоянок на території району та внесення пропозицій щодо доцільності їх діяльності за місцем розташування. При виконання обовязків голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 не діяв як окрема особа, а виконував обовязки голови, згідно до положення про рай адміністрацію. Судом не враховано, що крім в.о. голови Київської районної адміністрації ОСОБА_2 схема розміщення транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці 64 м/м, площею 913 м.2 за адресою:Люстдорфська дорога, 55/2 погоджена й з іншими посадовими особами, а саме з: заступником міського голови, Департаментом транспорту, звязку та організації дорожнього руху, УПД Національної поліції України в Одеській області, Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради, Управлінням дорожнього господарства.

ОСОБА_1 надала відзиви на апеляційні скарги КП «Одестранспарксервіс» та Одеської міської ради, в вона просить залишити без замовлення апеляційні скарги, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись при цьому на безпідставність доводів апелянтів, та на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що у вересні 2017 року з оголошень, розміщених біля житлового будинку по вул. Люстдорфська дорога, 55/2 корп. 1-3, позивачу стало відомо про незаконне обмеження її інтересу щодо безоплатного паркування транспортного засобу на майданчику для паркування, оскільки Одеська міська рада 15.03.2017 року прийняла рішення №1813-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 27.08.2014 року №5286-VІ «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, в новій редакції», згідно з пунктом (частини) 1.2. якого, було доповнено Перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси (спеціально відведені автостоянки), затверджений згідно із додатком №2 до рішення, пунктом №109 по Київському району за Люстдорфською дорогою, 55/2, кількість місць для паркування - 64, займана площа - 913,00 кв.м., технічне облаштування - облаштовано.

Також суд першої інстанції встановив, що на підставі цього рішення Одеської міської ради, майданчик для паркування переданий для забезпечення платного паркування обслуговуючому кооперативу «Автостоянка Люстдорф» на підставі договору балансоутримання місць для паркування №144/К-КР-2017/03-01 від 07.09.2017 року (т. 1 а.с. 33-37).

У вересні 2017 року на території житлового комплексу «Альтаїр» за адресою: вул. Люстдорфська дорога, 55/2, та території майданчика для паркування, членами обслуговуючого кооперативу «Автостоянка Люстдорф» оприлюднене повідомлення, згідно з яким з 01.10.2017 в'їзд на цей майданчик для паркування обмежений для всіх, крім членів обслуговуючого кооперативу «Автостоянка Люстдорф» (т. 1 а.с. 17, 18).

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2. Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, що є Додатком № 1 до рішення Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1251-VI (т. 1 а.с. 93-95), перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, затверджується рішенням Одеської міської ради, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів.

В оскарженому рішення визначено місце розташування спеціально відведеної земельної ділянки за адресою: Люстдорфська дорога, 55/2.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такої адреси ніхто не визначав, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до підпункту 14.1.229 Податкового кодексу України, спеціально відведені автостоянки - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначається органами місцевого самоврядування із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу.

До спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації паркування транспортних засобів.

Не належать до спеціально відведених автостоянок гаражі, автостоянки, власники або користувачі яких є платниками земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також земельні ділянки, що належать до прибудинкових територій;

Дані про місце розташування земельної ділянки вносяться до державного земельного кадастру (п.п. 4 п. 72 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.12 р. №1051). Проте, в оскарженому рішенні не визначено кадастрового номеру такої земельної ділянки, що не дає можливості однозначно визначити її місце розташування.

Також суд першої інстанції встановив, що згідно з інформацією, опублікованою відповідно до ст.36 Закону України «Про державний земельний кадастр» на інформаційному порталі, на якому оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру «Кадастрова карта України», земельна ділянка, площею 913 м.кв., яка розташована за адресою: Люстдорфська дорога, 55/2, відсутня (т. 1 а.с. 21).

Згідно з листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 13.10.2017 року №01-17/393-3п4, відсутня інформація щодо відведення земельної ділянки, загальною площею, 0,0931 га, розташованої за адресою: Люстдорфська дорога, 55/2, для розміщення майданчику для паркування, а саме, спеціально відведеної автостоянки у власність (т. 1 а.с. 106).

Також суд першої інстанції встановив, що згідно з інформацією, наданою керуючою справами Одеської міської ради, в електронній базі документообігу виконавчого комітету Одеської міської ради «Діло» не зареєстровано звернень юридичних або фізичних осіб про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: Люстдорфська дорога, 55/2, (вздовж 1- 3 секції ЖК «Альтаїр») (т. 1 а.с. 92).

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спеціальної земельної ділянки, відведеної для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, як об'єкта цивільних прав, не існує, тобто, в оскарженому рішенні, зазначений неіснуючий об'єкт цивільних прав.

Також апеляційний суд вважає правильним посилання суду першої інстанції на приписи пункту 2.11. «Положення про Адресний реєстр міста Одеси», що є Додатком 1 до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 р. №809, відповідно до якого адресою земельної ділянки є адреса об'єкта нерухомості, розташованого на ній. Проте матеріалами справи не підтверджено того факту, що на земельній ділянці встановлений об'єкт нерухомості, а тому такій земельній ділянці не може бути присвоєно поштової адреси і єдиним визначенням її місця розташування є кадастровий номер, що упередить виникнення суперечок з питань землекористування із суміжними землекористувачами.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржене рішення Одеської міської ради від 15.03.2017 року № 1813-VII прийнято щодо невизначеної земельної ділянки, щодо якої неможливо встановити її реальне місце розташування.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, зазначає, що відповідно до частини 1 статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Проте у справі, яка переглядається апеляційним судом, Одеська міська рада, ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному оскаржені судового рішення не надала належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка сформована у встановленому законом поряджу. За таких обставин апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції що земельна ділянка не сформована і передана із порушенням її цільового призначення, оскільки ця земельна ділянка, в основному, слугувала тротуаром, яким переміщались мешканці із трамвайної зупинки до входу до житлових будинків, що розташовані за адресами: Люстдорфська дорога, 55/2, корпуси 1-7, Люстдорфська дорога 55/1, корпуси 1, 2, вул.. Березова, 2, корпуси 1, 2 (т. 1 а.с. 20-32), а облаштування автостоянки призведе до порушення можливості пересуватись по східній стороні Люстдорфської дороги, в районі будинку 55/2, корпуси 1, 3.

Апеляційний суд зазначає, що за приписами ст. 13 Конституції України власність зобовязує та не повинна використовуватись на шкоду людині і суспільству.

Згідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Враховуючи відсутність інформації, опублікованої на інформаційному порталі, на якому оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру «Кадастрова карта України» про сформовану земельну ділянку, площею 913 м.кв. за адресою Люстдорфська дорога, 55/2, та не надання апелянтами відповідних доказів, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність факту державної реєстрації даної ділянки, та як наслідок відсутність у Одеської міської ради будь-яких прав розпорядження зазначеною земельною ділянкою.

Таким чином висновки суду першої інстанції про незаконні дії Одеської міської ради щодо розпорядження земельною ділянкою, площею 913 м.кв. за адресою: Люстдорфська дорога, 55/2, не спростовані матеріалами справи.

Також апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо недоведеності зазначеної в оскарженому рішенні Одеської міської ради від 15.03.2017 року № 1813-VII, інформації стосовно стану земельної ділянки - облаштована.

Так, у пункті 2.3.2. Договору № 144/К/КР-2017/03-01, балансоутримання місць для паркування від 07 вересня 2017 року, який укладений Комунальним підприємством «Одестранспарксервіс» та Обслуговуючим кооперативом «Автостоянка Люстдорф» визначений обов'язок ОК «Автостоянка Люстдорф» (оператор за договором) здійснювати облаштування місць для паркування дорожніми знаками, наносити розмітку відповідно до затвердженої схеми розміщення майданчика для паркування. Відповідно до пунктів 1 та 2 Додаткової угоди № 1 до Договору № 144/К/КР- 2017/03-01, балансоутримання місць для паркування від 07 вересня 2017 року уповноважена особа (КП «Одестранспарксервіс» за договором) надає оператору послуги з підготовки необхідних матеріалів щодо введення в експлуатацію місць паркування та організаційний супровід роботи з облаштування та функціювання місць паркування.

Таким чином, на час прийняття оскарженого рішення Одеською міською радою, спеціально відведена автостоянка не була належним чином об лаштована.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що абзацом другим підпункту 14.1.229 Податкового кодексу України встановлено, що до спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації паркування транспортних засобів. Аналогічна норма закріплена в «Положенні про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі», що є Додатком 1 до рішення Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1251-VІ, відповідно до якої до спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації паркування транспортних засобів.

Проте спірний майданчик облаштований не за кошти Одеської міської ради, а за кошти осіб передбачених у договорі про спільну діяльність. У матеріалах наданих Одеською міською радою (т. 1 а.с. 91-103) відсутні будь-які посилання на те, що вказаний майданчик був побудований за кошти місцевого бюджету.

Поняття спеціально відведеної автостоянки визначено підпунктом 14.1.229 Податкового кодексу України, це площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначається органами місцевого самоврядування із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу.

Відповідно до пункту 1.3. «Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі», що є Додатком 1 до рішення Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1251-VІ, спеціально відведена автостоянка - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді м. Одеси, яка визначається Одеською міською радою із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу.

В оскарженому рішення Одеської міської ради не встановлено правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу, що, як правильно встановив суд першої інстанції суперечить вимогам чинного законодавства. Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затверджене рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1251-VІ визначає, що правила щодо відповідальності за збереження має визначати саме Одеська міська рада, а не оператор, уповноважена особа, чи будь-який інший суб'єкт.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що схеми розташування транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці 64 парковочних одиниць, площею 913 кв. м., за адресою: Люстдорфська дорога, 55/2, містить порушення вимог норм відстані розміщення автостоянок до прилеглих будинків.

Відповідно до Додатку №10 до "Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів", затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.96 р. №173, відстань від наземних, наземно-підземних гаражів, відкритих стоянок легкових автомобілів та станцій технічного обслуговування до житлових будинків і громадських будівель при кількості автомобілів від 51 до 100 має становити не менше 25 метрів. Аналогічна норма щодо відстані від наземних і комбінованих (наземно-підземних) гаражів і автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків наведені у таблиці 7.5. ДБН 360-92 планування і забудова міських і сільських поселень.

Відповідально до матеріалів справи (т. 1 а.с. 103) за погодженою виконуючим обовязки голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради схемою визначена відстань у 6 (шість) метрів, що є грубим порушенням санітарних норм. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей факт підтверджує незаконність погодження схеми розміщення транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці на 64 м/м площею 913,00 кв. м. за адресою: Люстдорфська дорога, 55/2. Також на схемі розташування транспортних засобів на спеціально відведеній території не зазначено дати її виготовлення, лише зазначено, що вона виготовлена згідно з ТУ №3/1-1670 від 22.07.2016 року.

Перевіривши висновки суду першої інстанції щодо відсутності повноважень Київської районної адміністрації Одеської міської ради, та голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради щодо погодження схеми розміщення транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці 64 м/м, площею 913 м.кв., за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/2, апеляційний суд зазначає, що Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради в редакції 2016 р., так і відповідне положення в новій редакції, не містять закріплених повноважень, які б визначали повноваження голови чи будь-якої іншої посадової особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради щодо можливості та/чи необхідності посвідчувати власним підписом узгодження схеми розташування транспортних засобів на спеціально відведеній території Київського району м. Одесі.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо обраного засобу захисту порушених прав позивача, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання дій суб'єкта владних повноважень - заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 - щодо погодження схеми розміщення транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці 64 м/м, площею 913 м.кв., за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/2, протиправними та щодо зобов'язання Київської районної адміністрації Одеської міської ради утриматися від вчинення дій щодо узгодження розміщення парковок, автостоянок на зазначеній території до затвердження порядку (способу, передбаченого законом) погодження (узгодження) розміщення парковок, автостоянок на території за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/2.

Заперечуючи проти адміністративного позову, Одеська міська рада зазначила, що оскаржене рішення є нормативно-правовим актом, що має не персоніфікований характер, дія якого розповсюджується на необмежене коло осіб, а тому доведення до відома територіальної громади міста Одеси було здійснено шляхом опублікування в друкованому засобі масової інформації, який належить одеській міській раді, в газеті «Одеський вісник» від 01.04.2017 року № 13, та на офіційному сайті Одеської міської ради 27.03.2017 року, що підтверджено матеріалами справи (т. 1 а.с. 211-215).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

Таким чином, оскаржене рішення Одеської міської ради є регуляторним актом, нормативно-правовим актом, який не підлягає державній реєстрації, проте, який підлягає офіційному оприлюдненню та набирає чинності з дня оприлюднення, що узгоджується також і приписам ст. 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» та Указу Президента України від 10.06.1997 № 503 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності».

Крім того, апеляційний суд зазначає, що Одеська міська ради, згідно із ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», мала оприлюднити проект цього оскарженого рішення, проте докази на виконання цієї норми закону відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав.

Вирішуючи питання щодо обрання належного способу захисту порушеного права, апеляційний суд зазначає, що скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Визнання протиправним рішення Одеської міської ради від 15.03.2017 року №1813-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 27 серпня 2014 року № 5286-VІ «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси», в новій редакції» у частині доповнення пунктом №109 за Київським районом «Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси (спеціально відведені автостоянки)», затвердженого згідно із додатком №2, який міститься в пп.1.2. п. 1 оспорюваного рішення згідно з текстом якого Київський район, пункт №109, місцезнаходження спеціальної земельної ділянки Люстдорфська дорога, 55/2, кількість місць для паркування (одиниць) - 64, займана площа (кв.м) - 913,00, технічне облаштування облаштовано, не в повній мірі відновлює порушені права позивача.

Таким чином, апеляційний суд встановив, що рішення Одеської міської ради в частині яка оскаржується, прийнято не у спосіб встановлений Конституцією та законами України, а тому є протиправним, та як наслідок має бути визнане нечинним з моменту його прийняття.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг Одеської міської ради та комунального підприємства «Одестранспарксервіс», апеляційний суд зазначає наступне.

Доводи щодо фактичної заміни судом першої інстанції з власної ініціативи відповідача з Київської районної адміністрації Одеської міської ради на заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2, без зясування думки учасників щодо питання, не розпочавши розгляд справи з початку та не надавши, при цьому, можливості належного захисту інтересів відповідача, чим грубо порушив ч. 2 ст. 9, ч. 3 та ч. 6 ст. 48 КАС України, апеляційний суд відхиляє, як такі що спростовані матеріалами справи (т. 1 а.с. 3-5, 51, т. 2 а.с. 143, 165-171) .

Перевіряючи доводи апелянтів щодо не розгляду судом першої інстанції певних клопотань, апеляційний суд встановив, що 27.11.2017 року (т. 1 а.с. 141-144) до суду першої інстанції надійшло клопотання КП «Одестранспарксервіс» про закриття провадження у справі, оскільки оскаржене рішення Одеської міської ради спрямоване на реалізацію прав власника нерухомого майна, яким є територіальна громада м. Одеси, та від імені якого міська рада діє, як рівний учасник цивільних правовідносин. При цьому апелянт зазначає, що жодних владних управлінських функцій по відношенню до позивача міська рада не здійснювала. За таких обставин особи, які подали апеляційну скаргу зазначають, що спір який виник у цій справі має вирішуватись за правилами цивільного судочинства, а тому провадження у цій справі має бути закрито.

Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи (журнали судових засідань, протоколи судових засідань) не містять відомостей щодо розгляду судом першої інстанції по суті заявленого клопотання про закриття провадження у справі. Оскільки оскаржене рішення Одеської міської ради є нормативно-правовим актом, про що також зазначено самою Одеської міської радою, а оскаржені дії є протиправними діями субєкта владних повноважень, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі.

Перевіряючи доводи апелянта щодо не розгляду судом першої інстанції клопотання Одеської міської ради від 01.12.2017 року про залишення позову без розгляду у звязку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки оскаржене рішення, яке є нормативним актом, було оприлюднене на офіційному сайті одеської міської ради та в газеті «Одеський вісник» від 01.04.2017 року № 13, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи (т. 1 а.с. 206-210) одеська міська рада 01.12.2017 року подала клопотання про закриття провадження у справі посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи (журнали судових засідань, протоколи судових засідань) не містять відомостей щодо розгляду судом першої інстанції по суті.

Враховуючи правові наслідки, що несе рішення Одеської міської ради в частині що оскаржується, апеляційний суд дійшов висновку, що дана справа має значний суспільний інтерес, відтак, суд першої інстанції обґрунтовано, у межах вимог процесуального закону, розглянув справу по суті.

Зокрема, у даній справі суспільним інтересом звернення до суду з вимогою, зокрема, визнати нечинним та скасувати рішення в частині розташування спеціальної земельної ділянки, відведеної для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів в Київському районі м. Одеси, по вул.. Люстдорфська дорога, 55/2, є судовий розгляд існуючого спору, що у своїй основі має відновити законність при вирішенні суспільно важливого та соціально значущих питань - дотримання санітарних норм при розташуванні парковки, дотримання органом місцевого самоврядування права позивача на належне місцеве самоврядування,тобто виконання Одеською міською радою своїх повноважень у межах та у спосіб, що встановлені законом та рішеннями самої одеської міської ради.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об'єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі «Мельник проти України» № 23436/03).

У рішенні «Стагно проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини дійшов до висновку, що при застосуванні законодавчого строку давності національні суди мають приймати до уваги конкретні обставини справи, таким чином, щоб обмеження на доступ до суду було пропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя (Stagno v. Belgium № 1062/07).

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються і з приписами частин 2 та 3 ст. 264 КАС України, відповідно до яких право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт; нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції не розглянув заявлені клопотання, проте це не є тим порушенням норм процесуального права, яке має наслідком скасування судового рішення суду першої інстанції.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо протиправного прийняття судом першої інстанції до розгляду уточненого позову від 29.01.2018 року, оскільки цей уточнений позов по суті є узагальненням позовних вимог та доводів позивача, а його копії були надіслані учасникам справи (т. 2 а.с. 171).

Доводи апелянтів щодо не повного зясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, щодо недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, апеляційний суд відхиляє, як такі що спростовані матеріалами справи

Так само апеляційний суд відхиляє доводи апелянтів щодо помилкового посилання суду першої інстанції на рішення господарського суду Одеської області від 13.12.2017 року у справі № 916/2483/17, оскільки фактичні обставини, які були встановлені цим рішення, встановлені самостійно судом першої інстанції в цій справі.

Окрім іншого рішення господарського суду Одеської області від 13.12.2017 року у справі № 916/2483/17 та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 05.03.2018 року скасовані постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року, а справа направлена на новий розгляд до господарського суду одеської області (ЄДРСР №№ 71076612, 72686383, 75298726)

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ототожнив поняття «облаштування земельної ділянки» та «облаштування спеціально відведеної автостоянки», що суперечить норам чинного законодавства, та призвело до помилкового висновку суду першої інстанції щодо не облаштування Одеською міською радою земельної ділянки як однієї з підстав для визнання протиправним оскарженого рішення Одеської міської ради, є неспроможними, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, а при апеляційному оскаржені апелянтами не спростована правомірність присвоєння земельній ділянці площею 0,0931 га. поштової адреси: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/2, за відсутності при цьому обєктів нерухомості на цій земельній ділянці та за відсутності присвоєного цій земельній ділянці кадастрового номеру.

Апеляційний суд зазначає що за приписами Конституції України власність зобовязує (ст. 13), а тому розпорядження землями територіального громади міста Одеси, зобовязано відбуватись з дотримання вимог чинного законодавства.

Доводи щодо неправильного трактування судом першої інстанції положень чинного законодавства, зокрема Постанови КМУ № 115 від 20.01.1999 року, п.п. 14.1.229 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України та п. 1.3 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради №1221-VI від 20.09.2011 року, в ході апеляційного розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

Так само не знайшли свого підтвердження і доводи відсутності підстав для визнання протиправними дій заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради апелянт зазначає. При цьому апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу на підставі наданих відповідачами доказів, які як субєкти владних повноважень, в силу приписів ст. 77 КАС України, зобовязані доказувати правомірність прийнятого рішення та вчинених дій, а не посилатись лише на те, що суд першої інстанції не встановив певні обставини або встановлені судом обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Ці доводи апеляційних скарг не підтверджені належними та допустити доказами, які відповідачі зобовязані були надати до суду першої інстанції, або у разі поважності причини їх не надання при розгляді справи судом першої інстанції, були зобов1язані надати їх до суду апеляційної інстанції.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги Одеської міської ради стосовно того, що зобовязання утриматись від вчинення дій щодо узгодження розміщення парковок, автостоянок паралізує будь-яку подальшу організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах на території Київського району міста Одеси. Встановлена судом першої інстанції заборона стосується розміщення парковок, автостоянок за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/2, оскільки позивач оскаржив рішення Одеської міської ради лише в частині, яка стосується розміщення спеціально відведеної автостоянки саме за цією адресою, та погодження схеми розміщення транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці саме за цією адресою.

При цьому апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, та апеляційній суд знов звертає увагу на практику ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, апеляційний суд встановив, що суду першої інстанції правильно вирішив спір по суті, але з помилковим застосування норм процесуального права в частині визнання протиправним оскарженого рішення баз визнання його не чинним в частині, що була оскаржена, у звязку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 217 КАС України, апеляційні скарги мають бути залишені без задоволення, а оскаржене судове рішення змінене в резолютивній частині.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7, 8, 13, 19, 22 Конституції України, ст. ст ст. 242, 308, 315, 317, 321, 325 КАС України КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Одеської міської ради, комунального підприємства «Одестранспарксервіс» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції:

«Визнати протиправним та нечинним з 15 березня 2017 року - дати прийняття, рішення Одеської міської ради від 15.03.2017 року №1813-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 27 серпня 2014 року № 5286-VІ «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, в новій редакції» у частині доповнення пунктом №109 за Київським районом «Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси (спеціально відведені автостоянки)», затвердженого згідно із додатком №2, який міститься в пп.1.2. п. 1 оспорюваного рішення згідно з текстом якого Київський район, пункт №109, місцезнаходження спеціальної земельної ділянки - Люстдорфська дорога, 55/2, кількість місць для паркування (одиниць) - 64, займана площа (кв.м) - 913,00, технічне облаштування облаштовано».

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: