Справа № 809/1163/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2835/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Обрізка І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року, ухвалене суддею Главач І.А., м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги та зобов'язання здійснити вказану виплату,-

В С Т А Н О В И В:

03.07.2018 позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов'язано Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку зі звільненням в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у разі звільнення з військової служби за закінченням строку контракту одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. При цьому суд зазначає, що прямої вказівки на те, що до строку служби не враховується пільговий період у наведених нормах не міститься. Отже, поняття «календарна вислуга років», на яке посилається відповідач, не стосується визначення вислуги років служби як необхідної підстави для призначення грошової допомоги, а застосовується виключно при розрахунку та встановленні розміру такої виплати. Таким чином, висновки відповідача стосовно встановлених обмежень щодо врахування виключно календарної військової вислуги років, виключаючи пільгову, є необґрунтованими. З огляду на це, відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з невідповідністю нормам матеріального права та порушенням норм процесуального права, Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відповідно до положень нормативно-правових актів, на які посилається позивач у позовній заяві, а також пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу немає правових підстав.

Апелянт стверджує, що правовими нормами передбачено право на таку виплату при звільненні лише особам, календарні роки вислуги яких складають не менше 10 років, натомість, календарна вислуга років позивача станом на 21.06.2018 складає лише 8 років 10 місяців 21 день.

Вказує на те, що ОСОБА_1 перебував на грошову забезпеченні в Чернівецькому прикордонному загоні, таким чином безпосередня виплата грошового забезпечення позивачу є в компетенції саме цієї юридичної особи.

Також, судом першої інстанції безпідставно зазначено, що наказ про звільнення з військової служби в запас у зв'язку із закінченням дії контракту виданий начальником Чернівецького прикордонного загону, а відповідь на звернення позивача складене у формі довідки головним бухгалтером - начальником ФЕВ Чернівецького прикордонного загону підполковником Грасовніком О.Ю. є рішенням суб'єкту владних повноважень.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України №255-ОС від 21.06.2018 капітана ОСОБА_1, офіцера (оперуповноваженого) четвертого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Чернівці) оперативно-розшукового управління звільнено з військової служби за пунктом «а» (у зв'язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову стужбу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону та підпункту «б» частини другої статті 26 Закону у запас, з 21 червня 2018 року. У вказаному наказу зазначено, що вислуга років станом на 21 червня 2018 року становить: календарна - 08 років 10 місяців 21 день, пільгова військова - 02 роки 01 місяць 00 днів, всього - 10 років 11 місяців 21 день (а.с.31 та зворот).

04 червня 2018 року старший лейтенант ОСОБА_1 звернувся до начальника міськрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Чернівці) оперативно-розшукового управління полковника Мелеогла С.О. з рапортом про організацію проведення йому виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв'язку зі звільненням з військової служби, з огляду на приписи частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відповідь на звернення позивача із рапортом, головним бухгалтером - начальником фінансово-економічного відділу підполковником Грасовнік О.Ю. складено довідку про те, що підстав для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні немає, відповідно до підпункту 4.10.1 пункту 4.10 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008 (а.с.33 зворот).

Згідно частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Згідно з положеннями пункту 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

На підставі системного аналізу наведених правових норм, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 .

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, загальна вислуга років на час звільнення ОСОБА_1 становила 10 років 11 місяців 21 день, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана. Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, відповідно ОСОБА_1 має право на таку виплату.

З огляду на це колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року у справі №809/1163/18 за позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги та зобов'язання здійснити вказану виплату - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Т. В. Онишкевич
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 18.12.2018.