Справа № 2540/2581/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2581/18 Головуючий у 1 інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Служба Єдиного Замовника" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Служба Єдиного Замовника" до Державної фіскальної служби України про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Служба Єдиного Замовника" звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив скасувати рішення Державної фіскальної служби України за № 21882/6/99-99-11-03-01-25 про результати розгляду скарг від 27.06.2018 р. в частині відмови у задоволенні скарг Комунального підприємства КП «Служба Єдиного Замовника» за №543, №544 та за №545 від 23.04.2018 р. про скасування податкових повідомлень-рішень Головного Управління ДФС у Чернігівській області від 23 березня 2018 року за №, № та № про нарахування штрафних санкцій в межах строків, визначених нормами п.114.1, п.102.1 ГІК України, як таке, що було прийняте, всупереч вимогам п.56.4 Податкового Кодексу України без спростування та заперечення доказів незаконності зазначених податкових повідомлень-рішень та без доведення правомірності застосування штрафних санкцій в процедурі адміністративного оскарження.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Комунальне підприємство "Служба Єдиного Замовника" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не дав правової оцінки рішенню відповідача в частині не задоволених вимог скарги позивача, пославшись на дискреційні повноваження відповідача, тобто, на його свободу розсуду, у які суд не втручається.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у Чернігівській області у відношенні позивача була проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємств, частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями, екологічного податку, збору: за спеціальне використання поверхневих та підземних вод; за спеціальне використання поверхневої води теплоелектростанціями з прямоточною системою водопостачання; за спеціальне використання поверхневих і підземних вод житлово - комунальними підприємствами; за спеціальне використання води, яка входить виключно до складу напоїв; за спеціальне використання поверхневих вод і підземних вод для протреб рибництва; за спеціальне використання кар'єрної, шахтної, дренажної води за період за період січень 2009 року по грудень 2017 року.

За наслідками перевірки податковим органом складено акт № 240/25-01-12-06-32126383 від 21.02.2018 року.

На підставі акту перевірки Комунальному підприємству "Служба Єдиного Замовника" винесено податкові повідомлення рішення від 21 березня 2018 року №, №, №.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх до відповідача в адміністративному порядку.

27.06.2018 року ДФС України прийнято рішення про результати розгляду скарг КП «Служба єдиного замовника» № 21882/6/99-99-11-03-25, яким скаргу підприємства задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 21.03.2018 року №№, скасовано податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 21.03.2018 року №№ , в частині нарахування штрафних санкцій, застосованих з порушенням строків визначених п. 114.1 ст. 114, ст. 102 Кодексу, в іншій частині зазначені податкові повідомлення - рішення залишені без змін.

Позивач вказує на те, що при розгляді скарг ДФС України було порушено вимоги п.56.4 ст. 56 Податкового кодексу України, у звязку із чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України та підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (надалі ПК України), на відповідача покладений обов'язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 ПК України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором (п. 36.2 ст. 36 Кодексу).

В силу п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 54.3.6 п.54,3 ст.54 Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Підпунктом 87.9 ст. 87 ПК України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС Чернігівській області проведено камеральну перевірку Комунального підприємства "Служба Єдиного Замовника" щодо податкової звітності з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємств, частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, екологічного податку, збору: за спеціальне використання поверхневих та підземних вод; за спеціальне використання поверхневої води теплоелектростанціями з прямоточною системою водопостачання; за спеціальне використання поверхневих і підземних вод житлово-комунальними підприємствами; за спеціальне використання води, яка входить виключно до складу напоїв; за спеціальне використання поверхневих і підземних вод для потреб рибництва; за спеціальне використання кар'єрної, шахтної, дренажної води, за період: січень 2009 року - грудень 2017 року.

Перевіркою на підставі аналізу даних інтегрованої картки платника податків встановлено, що в порушення вимог п. 57.1 та п.57.3 Податкового кодексу України, КП "Служба Єдиного Замовника" несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з ПДВ в загальній сумі 1 196 081,10 грн., із затримкою до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, та в загальній сумі 5 118 113,81 грн., із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 126.1 ст. 126 Кодексу, ГУ ДФС у Чернігівській області винесено ППР від 21.03.2018 року № , про застосування штрафу у сумі 26 995,18 грн., № , про застосування штрафу у сумі 1 012 824,69 грн., № , про застосування штрафу у сумі 119 608,11 грн.

Згідно з п. 114.1 ст. 114 ПК України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобовязань, визначеним ст.102 цього Кодексу.

В силу пункту 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, при винесенні оскаржених податкових повідомлень - рішень ГУ ДФС у Чернігівській області було не враховано, що штрафні санкції застосовано поза межами строків визначених п.114.1 ст.114, ст.102 Кодексу, а саме: після спливу 1095 днів, а тому податкове повідомлення - рішення від 21.03.2018 року № підлягало скасуванню, а податкові повідомлення - рішення від 21.03.2018 року №№ , підлягали частковому скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство "Служба Єдиного Замовника" просить скасувати рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 27.06.2018 року № 1882/6/99-99-11-03-01-25 в частині відмови у задоволення скарги.

В силу пункту 56.10 статті 56 Податкового кодексу України, рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, прийнятого в межах здійснення ним владної компетенції у відносинах з певним платником податків, до вищестоящого органу чи посадової особи є одним з елементів у системі захисту прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб у відносинах з суб'єктами владних повноважень, що є альтернативним судовому захисту, який спрямований на виявлення порушення закону з боку підпорядкованих органів та посадових осіб при прийнятті ними адміністративних актів.

Рішення вищестоящого органу чи посадової особи, прийняте за результатами розгляду в адміністративному порядку скарги фізичної чи юридичної особи, завжди містить оцінку законності рішення (дії чи бездіяльності) підпорядкованого суб'єкта владних повноважень, є похідним від такого рішення (дії чи бездіяльності), але не має самостійного значення, адже є опосередкованим, безпосередньо не визначає обсягу прав та обов'язків фізичної чи юридичної особи.

На думку колегії суддів, висновки відповідача про часткову обґрунтованість прийнятих ГУ ДФС у Чернігівській області податкових повідомлень - рішень від 21.03.2018 року № , , не породжують для позивача обов'язкових юридичних наслідків. Викладені в прийнятому відповідачем рішенні висновки можуть бути підтверджені або спростовані тільки судом під час вирішення спору про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ГУ ДФС у Чернігівській області від 21.03.2018 року №№ , , які безпосередньо мають правові наслідки для позивача.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про скасування рішення Державної фіскальної служби України, прийняте за результатами розгляду скарги задоволенню не підлягають.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства "Служба Єдиного Замовника" та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Служба Єдиного Замовника" залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.А Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 17.12.2018 року