Справа № 815/1139/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/1139/18

Категорія: 6 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_2 обласної державної адміністрації ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Одеської області на рішення ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року, прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Одесі о 12:05 год., повний текст рішення складено 27 червня 2018 року, по справі за позовною заявою Прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_2 обласної державної адміністрації до Овідіопольської районної державної адміністрації, за участю третьої особи - Житлово-Будівельного кооператива "Комфорт" про визнання протиправним та нечинним розпорядження, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та не чинним розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 03.11.2017 № 661/А-2017 Про затвердження детального плану частини території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване розпорядження є незаконним та підлягає визнанню не чинним. Так, питання затвердження детального плану частини території Таїровської селищної ради, яка розташована за адресою: масив 35, ділянка 2, Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту) та вирішення питання щодо розміщення у межах масиву 35 ділянки 2 обєкту рекреаційного призначення туристичного апарт-готелю повинні вирішуватися відповідно до Схеми планування території Овідіопольського району Одеської області. Однак, відповідно до Схеми планування території Овідіопольського району Одеської області, затвердженої рішення Овідіопольської районної ради Одеської області від 20.03.2015 № 767-VI, вказана територія відноситься до санітарно-захисної зони. Також згідно листа управління архітектури та містобудування ОСОБА_2 міської ради від 21.06.2017 № 01-11/2744 вказана території знаходиться у межах санітарно-захисної зони комунального обєкту південні очисні споруди. Таким чином, Схемою планування території Овідіопольського району Одеської області розміщення обєкту рекреаційного призначення туристичного апарт-готелю за адресою: Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, масиву 35, ділянка 2, не передбачено. Тобто детальний план частини Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту) суперечить Схемі планування території Овідіопольського району Одеської області. Крім того, затверджений план не відповідає п.5.10 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, яким заборонено допускати розміщення, у т.ч. житлових будинків з при домовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих, аварійних селищ. Також проект детального плану частини території Таїровської селищної ради не подавався на узгодження до ОСОБА_2 міської ради, тоді як обєкт, який планується розмістити, підключається до інженерних мереж м. Одеси, тобто впливає на планувальні елементи та прийняття планувальних рішень ОСОБА_2 міською радою, а тому потребує такого погодження.

Рішенням ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Прокуратура Одеської області надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом не враховано, що детальний план частини території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, яка розташована за адресою: масив 35, ділянка 2, Таїровська селищна рада (за межами населеного пункту), що був затверджений оскаржуваним розпорядженням є містобудівною документацією, яка підлягає узгодженню з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, тобто з ОСОБА_2 міською радою, в частині врегулювання питань щодо територій спільних інтересів.

У поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 обласна державна адміністрація зазначила, що судом при прийнятті рішення враховано висновок державної санітарно-епідеміологічної служби України, яким затверджено Матеріали облаштування санітарно-захисної зони СБО «Південна» філія «Інфоксводоканал» в м. Одеса ТОВ «Інфокс» з коригуванням іі нормативного розміру. Зазначеними матеріалами рекомендовано зменшити санітарно-захисну смугу до 340 м від джерел викидів (140 м від меж земельної ділянки «Південна») у південному напрямку зі збереженням нормативного розміру санітарно-захисної смуги у розмірі 500 м в усіх інших напрямках. Однак, на підставі вказаних документів зміни у Схему планування територій Овідіопольського району Одеської області не вносились. А отже, на думку ОСОБА_2 обласної державної адміністрації. Вищезазначений висновок не можна було розглядати як підставу для задоволення адміністративного позову. З огляду на зазначене, просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 25.06.2018 р. скасувати.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 міською радою, Овідіопольською районною державною адміністрацією, Житлово - Будівельним кооперативом "Комфорт" не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Відповідно до ч.1, ч.2, п. 10 ч.6 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст. 310 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ст.ст. 6, 13, 39, 41 Закону України Про місцеві державні адміністрації, Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, ст.13 Закону України Про основи містобудування, Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 № 290, вимог ДБН Б.1.1-14:2012 Склад та зміст детального плану території, згідно з листом голови правління ЖБК Комфорт ОСОБА_6 від 06.03.2017 № 24/2017 розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 15.05.2017 вирішено виступити замовником розроблення детального плани частини території Таїровської селищної ради, яка розташована за адресою: масив 35, ділянка 2, Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів); визначено джерелом фінансування розроблення вказаного детального плану частини території ЖБК Комфорт.

В подальшому згідно з протоколом громадських слухань щодо врахування громадських інтересів у проекті Детального плану частини території Таїровської селищної ради, яка розташована за адресою: масив 35, ділянка 2, Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) від 29.08.2017, листа голови ЖБК Комфорт ОСОБА_6 від 02.11.2017 вх.№ 2798/01-21/01 від 02.11.2017 Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 03.11.2017 № 661/А-2017 затверджено детальний план частини території Таїровської селищної ради, яка розташована за адресою: масив 35, ділянка 2, Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Прокуратурою Одеської області вивчено порядок затвердження Овідіопольською районною державною адміністрацією зазначеного ДПТ, в результаті чого встановлено незаконність вищевказаного розпорядження. При цьому, враховуючи, що ОСОБА_2 міська рада та ОСОБА_2 обласна державна адміністрація без діяли в питаннях оскарження (скасування / визнання не чинним) вказаного розпорядження, прокуратура Одеської області звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Овідіопольськоою районною державною адміністрацією видано розпорядження затверджено детальний план частини території в межах повноважень, у передбачений законодавством спосіб, з урахуванням всебічного дослідження всіх обставин спірних правовідносин, що мають значення для прийняття рішення, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, у зв'язку із чим адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3, ч.4, ч. 5 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що органом державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, щодо скасування або приведення у відповідність до норм чинного законодавства незаконного розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації є ОСОБА_2 обласна державна адміністрація. Однак, останньою жодних дій направлених на скасування оскаржуваного розпорядження чи приведення його у відповідність до вимог містобудівного законодавства вчинено не було. Разом з цим, прокурор зазначав про те, що ОСОБА_2 міською радою заходів, щодо скасування оскаржуваного розпорядження не вживалось. У зв`язку з викладеним, прокурор звертається з вказаним позовом у інтересах ОСОБА_2 міської ради.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" тим, що органом державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, щодо скасування або приведення у відповідність до норм чинного законодавства незаконного розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації є ОСОБА_2 обласна державна адміністрація. Однак, останньою жодних дій направлених на скасування оскаржуваного розпорядження чи приведення його у відповідність до вимог містобудівного законодавства вчинено не було. При цьому прокурор зазначав про те, що ОСОБА_2 міською радою також не вживалось заходів, щодо скасування оскаржуваного розпорядження, що є підставою звернення з вказаним позовом у інтересах ОСОБА_2 міської ради.

Колегія суддів звертає увагу на те, що прокуратурою Одеської області оскаржується розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 03.11.2017 року, до суду позивач звернувся в березні 2018 року, тобто за три місяці до спливу строку на звернення до суду. Таким чином, обґрунтування позивача про те, що ОСОБА_2 обласна державна адміністрація та ОСОБА_2 міська рада не вживали заходів, щодо скасування спірного розпорядження є передчасним, оскільки до закінчення строку звернення до суду, ці органи мали можливість вчинити дії, щодо захисту інтересів держави самостійно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_7 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

таким чином, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з'ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Відповідно до ч.4 ст. 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Однак, при вирішенні цього спору, судом першої інстанції не перевірено та не встановлено наявності виключного випадку подання позову прокуратурою Одеської області, в інтересах держави. Зокрема судом першої інстанції не з'ясовано, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, який саме суб'єкт владних повноважень не здійснює або неналежно здійснює відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави та в чому це виражається.

Така правова позиція викладена у рішеннях Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17.

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного суду вважає, що в матеріалах справи відсутні належні обґрунтування прокурора про наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі, а також не наведено обставин нездійснення або неналежного здійснення уповноваженими органами наданих їм повноважень.

Крім того, відповідно до п.5 ст. 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду, зокрема, з адміністративним позовом від імені суб`єктів владних повноважень, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які би підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення припустився порушень норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Одеської області задовольнити частково.

Рішення ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_2 обласної державної адміністрації відмовити.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Повний текст судового рішення складено 13.12.2018 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов