Справа № 323/3538/18
Суддя: Смокович М. В.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/3538/18
Провадження № 2-а/323/44/18
РІШЕННЯ

іменем України

17.12.2018 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання Безштанківській О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти батальйону УПП в Кіровоградській області лейтенанта поліції Чернечи Віталія Анатолійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до інспектора 1 роти батальйону УПП в Кіровоградській області лейтенанта поліції Чернечи Віталія Анатолійовича (надалі по тексту - відповідач), в якому просить, враховуючи визнати постанову серії ВР № 189767 від 04.11.2018 року у справі про адміністративне правопорушення визнати недійсною та скасувати, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю у його діях складу такого правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 04.11.2018 року відносно нього інспектором 1 роти батальйону УПП в Кіровоградській області лейтенантом поліції Чернечею Віталієм Анатолійовичем винесено постанову серії ВР № 189767, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Зазначену постанову винесено щодо нього співробітникорм патрульної поліції за те, що він керував транспортним засобом без бризковиків, які передбачені конструкцією транспортного засобу, чим порушив п. 31.4.7. «е» ПДР України. Позивач вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що винесена із порушенням норм процесуального права з тих підстав, що дана постанова винесена відповідачем без будь-яких фактичних даних, які б вказували на наявність адміністративного правопорушення, без встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи, без дослідження доказів. Крім цього, всупереч положенням ч.1 ст.276 КУпАП відповідач розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно до ч.4 ст.229 КАС України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою суду від 23.11.2018 року про відкриття провадження у справі, відповідачу було запропоновано надати відзив на позов з відповідними доказами.

04.12.2018 року на адресу Оріхівського районного суду Запорізької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на те, що постанова серії ВР № 189767 від 04.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 була винесена ним відповідно до норм чинного законодавства України, просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху додає диск з відео-фіксацією з місця адміністративного правопорушення від 04.11.2018 року, що здійснювалась на нагрудний відеореєстратор.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.11.2018 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 189767 від 04.11.2018 року, відповідно до змісту якої: 04.11.2018 року об 15 год. 05 хв. на автомобільній дорозі М-12 «Кропивницький-Тернопіль-Стрій», км 69,5, ОСОБА_1, керував транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 415 CDI, державний номер НОМЕР_1, на якому були відсутні передбачені конструкцією бризковики, чим порушив п. 31.4.7. «е» ПДР України, а отже скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно ч. 1, ч.2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з оскаржуваної постанови відповідачем на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною ч. 1 ст. 122 КУпАП, як доказ до постанови додано відео з бодікамери ВА 00021. Як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідач додає диск з відео-фіксацією з місця адміністративного правопорушення від 04.11.2018 року, що здійснювалась на нагрудний відеореєстратор.

На відеозапису, який надав відповідач, зафіксоване складання оскаржуваної Постанови.

Так, на вказаному відеозаписі чітко видно (звук на наданому відповідачем відеозапису - відсутній), як відповідач складає оскаржувану Постанову.

Однак суд не може прийняти вказаний відеозапис як належний та допустимий доказ того, що на транспортному засобі Mercedes-Benz Sprinter 415 CDI, державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, відсутні передбачені конструкцією бризковики, оскільки на ньому взагалі не зафіксовано наявність або відсутність даних бризковиків, а він містить лише факт того, що оскаржувана постанова складалася саме на місці зупинки транспортного засобу. Крім цього, будь-яких відомостей про те, що відповідачем, при винесенні оскаржуваної постанови досліджувалися будь-які докази, в тому числі і на підтвердження того, що конструкція транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 415 CDI, яким керував ОСОБА_1, передбачає наявність бризковиків, наданий відеозапис не містить.Також, на наданому відповідачем відеозапису відсутній звук.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуются її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 33/1/17 визнав правильними висновок суду першої інстанції у тій справі про те, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Також у цій справі КАС ВС зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відтак, суд не приймає доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження незаконності оскаржуваної у цій справі Постанови, оскільки саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав належних, допустимих та достовірних доказів законності й обґрунтованості Постанови.

Таким чином, суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Однак, посилання позивача на порушення з боку відповідача з приводу не складення протоколу про адміністративне правопорушення та про розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства на підставі наступного.

Статтею 258 КУпАП визначаються перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, приписами даної норми визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Частиною 2 ст. 257 КУпАП також передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Приписами частини 5 ст. 258 КУпАП передбачено,що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі - Інструкція №1395) .

Приписами п. 4 Інструкції №1395 визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає хибними посилання позивача щодо обов`язку відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначених ч. 1 ст. 121 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що у відповідності до абзацу 2 ст. 258 КУпАП та п. 4 Інструкції №1395 виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана Постанова не є законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 роти батальйону УПП в Кіровоградській області лейтенанта поліції Чернечи Віталія Анатолійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову, винесену інспектором 1 роти батальйону УПП в Кіровоградській області лейтенантом поліції Чернечею Віталієм Анатолійовичем, серії серії ВР № 189767 від 04.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.В. Смокович