Справа № 821/820/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/820/18

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

02 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача від 20.12.2017 року Ч-15815/0-5113/6-17 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 2,50 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області для сінокосіння та випасання худоби та зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 2,50 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області для сінокосіння та випасання худоби.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що 18.09.2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 2,50 га із земель сільськогосподарського призначення, отримавши відмову з посиланням на ту обставину, що для подальшого розгляду питання про відведення в оренду вказаної земельної ділянки необхідно погодити проект землеустрою з органом виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища та надати агрохімічний паспорт земельної ділянки. Позивач виконала вимоги відповідача та надала необхідні документи. 07.12.2017 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про затвердження даного проекту землеустрою, повторно отримавши відмову з посиланням на ту обставину, що право на отримання земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби набувається тільки за результатами торгів. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідач не навів належних підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, передбачених чинним земельним законодавством, чим перешкодив у реалізації позивачем права на отримання земельної ділянки у користування.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що ГУ Держгеокадастру у Херсонській області не відмовляло ОСОБА_2 у затверджені проекту землеустрою, а запропонувало набути право на спірну земельну ділянку на конкурсних засадах, а тому права позивача ним не порушено.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 20.12.2017 року Ч-15815/0-5113/6-17 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2. в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 2,50 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області для сінокосіння та випасання худоби та зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 2,50 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області для сінокосіння та випасання худоби.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що листом від 20.12.2017 року Ч-15815/0-5113/6-17 ГУ Держгеокадастру у Херсонській області не порушувало право позивача на отримання земельної ділянки, а лише запропонувало набути його на конкурентних засадах. Крім того прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов'язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

06.01.2017 року ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2,5 га в оренду для сінокосіння та випасання худоби на території Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 30.01.2017 року № 21-459/18-17-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

З метою реалізації наказу від 30.01.2017 року № 21-459/18-17-СГ позивач звернулася до ДП "Херсонський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" для укладення договору на розроблення проекту землеустрою.

Проект землеустрою щодо відведення в оренду позивачу земельної ділянки загальною площею 2,5 га для сінокосіння та випасання худоби із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області розроблений та погоджений із суміжними землекористувачами (а.с.9-30).

15.09.2017 року до Державного земельного кадастру внесені відомості про земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1.

18.09.2017 року ОСОБА_2 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, загальною площею 2,50 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

02.10.2017 року ГУ Держгеокадастру у Херсонській області листом № 4-11751/0- 3767/6-17 повідомило позивача, що для подальшого розгляду питання щодо відведення земельної ділянки необхідно погодити проект землеустрою з органом виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища та надати агрохімічний паспорт земельної ділянки.

25 жовтня 2017 року, на виконання вимог відповідача, ОСОБА_2 отримала від Департаменту екології та природних ресурсів Херсонської ОДА висновок про погодження проекту землеустрою № 4719-02-11/0/17/013.2.1-3148 та агрохімічний паспорт поля.

07.12.2017 року позивач повторно звернулася до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про затвердження проекту землеустрою та надала висновок органу виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища від 25.10.2017 р. та еколого-агрохімічний паспорт земельної ділянки від 23.10.2017 (а.с.26,29).

20.12.2017 року відповідач листом № Ч- 15815/0-5113/6-17 відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою з посиланням на те, що пріоритетами управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, є, зокрема, передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в оренду виключно на земельних торгах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разу передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння та випасання худоби, а тому безпідставним є доводи відповідача, що право на таку земельну ділянку позивач може набути на конкурентних засадах. Крім того, проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки відповідає вимогам чинного законодавства України, а відповідач, відмовляючи у його затвердженні, діяв необґрунтовано.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про землеустрій" та Земельним кодексом України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно ст. 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 34 ЗК України встановлено, що громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам (ч. 1-2 ст. 93 ЗК України).

Частинами 1, 2 ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34 ( землі для сінокосіння і випасання худоби), 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що право на оренду земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби, проект землеустрою щодо відведення якої просить затвердити позивач, не підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Частиною 3 статті 124 Земельного кодексу визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частиною другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.123 ЗК України, затвердження проекту землеустрою здійснюється рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення.

Частинами 13,14 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок врегульовані ст.1861 ЗК України.

Згідно з ч.6 ст.1861 ЗК України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

На спростування доводів ГУ Держгеокадастру у Херсонській області щодо не порушення прав позивача листом № Ч-15815/0-5113/6-17 від 20.12.2017 р., вірними є висновки суду першої інстанції, що спірний лист містить текст наступного змісту: «…Головне управління відмовляє у затвердженні проекту землеустрою та повідомляє, що після включення вищезазначеної земельної ділянки до переліку земельних ділянок права оренди на яку виставляється на торги у формі аукціону…», тому зазначений лист є фактичною відмовою у затвердженні проекту щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що не може бути підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою та наданні в оренду земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби законодавчо не обґрунтована пропозиція ГУ Держгеокадастру у Херсонській області щодо прийняття позивачем участі у земельних торгах.

Щодо доводів апелянта про втручання суду першої інстанції в його дискреційні повноваження, судова колегія зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційні повноваження можуть полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі повноваження щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування, регламентовано ст. 123 ЗК України.

Так, відповідно до ч.14 ст.123 ЗК України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен затвердити проект. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно до ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, а саме визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Будь - яких законних підстав для відмови ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою відповідачем не зазначено.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, судова колегія враховує висновки суду першої інстанції, що проект землеустрою. щодо відведення ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки відповідає вимогам чинного законодавства України.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 29 травня 2018 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321,322,325, 329 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 13 грудня 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко