Справа № 1740/1948/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2186/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Зозуля Д.П. у м. Рівне, повний текст судового рішення складено 25вересня 2018 року) у справі № 1740/1948/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування податкового повідомлення-рішення від 16.05.2018 № 0-1705 на суму 15545, 60 грн, що перевищує податкові зобов`язання при застосуванні ставки оподаткування нерухомого майна відмінного від земельної ділянки за рішенням Дубровицької міської ради від 27.01.2015 № 947.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що винесене у зазначеній частині податкове повідомлення-рішення не базуються на нормах чинного законодавства України та фактичних матеріалах справи, складене відповідачем з перевищенням повноважень, наданих йому статтями 19-1, 20 Податкового кодексу України, та не у спосіб, закріплений Податковим кодексом України. Прийняте податкове повідомлення-рішення фіскального органу вважає безпідставним, оскільки застосування фіскальним органом ставки податку на нерухоме майно, яка затверджена Дубровицькою міською радою у 2017 році, є протиправним. На думку позивача, у 2017 році повинна застосовуватися ставка податку на нерухоме майно, яка встановлена органом місцевого самоврядування у 2015 році, оскільки відповідно до норм податкового законодавства рішення про встановлення місцевих податків та зборів оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному періоду. Таким чином, ставка податку на нерухомість фіскальним органом має застосовуватися у розмірі 0,5 % від мінімальної заробітної плати на 01 січня звітного року, а не 1%, як було нараховано відповідачем.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом правомірно розраховано податкове зобов`язання, відповідно до рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332 «Про внесення змін до рішення міської ради від 14.07.2016 № 185 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця», яким ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості - кафе на території міської ради встановлено в розмірі 1 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного року, за 1 кв. м. бази оподаткування.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що з врахуванням строків оприлюднення рішень ради, строків оприлюднення саме ставки, а не її розрахунку та у відповідності до положень Податкового кодексу України щодо порядку встановлення, зміни ставки податку, які за кодексом діяли на 2017 рік та Конституції України, вважає, що відповідач зобов`язаний був застосовувати для обчислення податкового зобов`язання за 2017 рік ставку податку обчислену за затвердженим розрахунком рішенням ради від 27.01.2015 № 947 в розмірі 0,5 % від мінімальної заробітної плати на 01.01.2016 - 1378 грн. Така мінімальна заробітна плата була оприлюднена в грудні 2014 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», за яким вона запроваджувалась із вересня 2015 року і не змінилась станом на 01.01.2016 - тобто оприлюднена до 15.07.2015 та відповідно і сама нова ставка оприлюднена до 15.07.2015 у відповідності до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 та пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України. Наступним рішенням ради нову ставку податку не було встановлено (змінено попередню) в порядку передбаченому Податковим кодексом України.

Разом з цим відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якій покликається на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» зупинено дію пп. 12.3.4 п. 12.3, пп. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, а тому відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків і зборів. З огляду на це просить апеляційну скаргу залишити без задоволенні, а рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно СТА № 179241 від 16.12.2014 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 16.12.2014 позивачу належить на праві власності, приміщення, кафе, що розміщене за адресою: вул. Нова, 15, м. Дубровиця, Дубровицького району, Рівненської області, загальною площею 619, 1 кв.м. (а. с. 18)

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області № 947 від 27.01.2015, ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості - кафе на території міської ради встановлено в розмірі 0,5 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2015, за 1 кв. м. площі об'єкта. (а.с. 19-22)

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області № 82 від 04.02.2016, внесено зміни до рішення Дубровицької міської ради Рівненської області № 947 від 27.01.2015, де ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості - кафе на території міської ради встановлено в розмірі 2 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016, за 1 кв. м. площі об'єкта. (а.с. 23)

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області «Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця» № 185 від 14.07.2016, ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості - кафе на території міської ради встановлено в розмірі 1,5 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного року. (а.с. 24-25)

16.02.2017 Дубровицькою міською радою Рівненської області прийнято рішення № 332 «Про внесення змін до рішення міської ради від 14.07.2016 №185 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця», яким ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості - кафе на території міської ради встановлено в розмірі 1 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного року, за 1 кв. м. бази оподаткування

Відповідач на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями, далі - ПК України), прийняв податкове повідомлення-рішення від 16.05.2018 № 0-1705, згідно з яким визначило позивачу грошове зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» на загальну суму 19811, 20 грн за 2017 рік. (а.с. 37)

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 15545, 60 грн протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За приписами пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 вказаного Кодексу (в редакції чинній на 01.01.2015) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Як передбачено пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З 01.01.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VІІІ, згідно з яким пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 3 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

З огляду на зазначене вище, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішення № 332 від 16.02.2017 «Про внесення змін до рішення міської ради від 14.07.2016 №185 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця», прийнято поза межами цього строку.

В той же час п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги пп. 4.1.9 п. 4.1 та п. 4.5 ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3, пп. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»».

Відтак, у 2017 році зупинено дію пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, а тому, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Крім цього, пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2017 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Відповідна правова позиція викладена щодо аналогічних правовідносин, однак у 2016 році, в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 820/5457/17 (К/9901/3780/18), і застосовується судом при вирішенні даної справи згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, яка передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на встановлене та висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідач діяв в межах, з підстав та у відповідності до чинного законодавства, оскільки Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2017 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі № 1740/1948/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року