Справа № 0240/2768/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

05 листопада 2018 р. Справа № 0240/2768/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Гродської В.О.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 гектара, що розташована на території Кудлаївської сільської ради, Немирівського району, для ведення особистого селянського господарства, з земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0908 (за межами населеного пункту, державної форми власності), оформленої у вигляді листа від 06 серпня 2018 року №10537/0-3489/0/95-18;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 гектара, що розташована на території Кудлаївської сільської ради, Немирівського району, для ведення особистого селянського господарства, з земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0908 (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Ухвалою суду від 22.08.2018 позовну заяву залишено без руху.

05.09.2018 недоліки позовної заяви усунено.

Ухвалою суду від 06.09.2018 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Підставою звернення до суду з даним позовом стала відмова відповідача в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність 2 га землі Відповідно до статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України, позов предявляється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до відзиву на позовну заяву зазначено, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Земельного кодексу України, викладені у ч. 6 ст. 79-1, якими прямо передбачено необхідність формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено.

05 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою, у відповідності до ст. 116, 118 Земельного кодексу України, до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 гектара, що розташована на території Кудлаївської сільської ради Немировського району для ведення особистого селянського господарства.

До заяви у відповідності зі ст. 118 Земельного кодексу України були долучені додатково: паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, графічний матеріал бажаного місця розташування земельної ділянки, а також інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Додатково була надання інформація про першочерговість набуття такого права, як того вимагає ч.4 ст. 116 Земельного кодексу України, яка передбачає однократне безоплатне отримання земельних ділянок у власність громадян у межах визначених норм по кожному виду користування

Так, Головне управляння Держгеокадастру у Вінницькій області отримало відповідну заяву 06.07.2018 року.

У листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.08.2018 року №10537/0-3489/0/95-18 (копія додається), яке відправлено позивачу 08.08.2018 року та отриманого 10.08.2018, у відведенні земельної ділянки відмовлено, оскільки надана земельна ділянка вже сформована, і в даній ситуації відведення буде суперечити схемі землеустрою, що міститься у технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Кудлаївської сільської ради, адже поділ земельної має здійснюватись за технічною документацією щодо поділу та об'єднання земельних ділянок без зміни її цільового призначення.

Відповідь Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.08.2018 року №10537/0-3489/0/95-18 ОСОБА_1 вважає незаконною, необґрунтованою, та такою, що не відповідає дійсності, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні правовідносини регулюються Земельним Кодексом України (далі - ЗК України).

Відповідно до положень ст. 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 1 Земельного кодексу України (ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України.

Частиною 1 ст. 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно частини 6 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

Такий висновок також узгоджується з положеннями статті 50 Закону України "Про землеустрій", відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих ділянок, що в свою чергу здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Аналогічні висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №802/1534/17-а.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач, звертаючись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з відповідними клопотаннями про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, просить надати дозволи, саме на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства державної форми власності, орієнтовною площею по 2 га, яка вже є сформованою згідно технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Кудлаївської сільської ради Немирівського району.

За таких обставин, суд зауважує, що оскільки бажана ОСОБА_1 земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0908 є сформованою, а тому її подальше формування здійснюється лише за технічною документацією, а не за проектом землеустрою про що просить позивач.

Разом, суд зауважує, відповідач як суб'єкт владних повноважень, заперечуючи щодо заявленого позову, не надає жодних доказів того, що бажана позивачем земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0908 є сформованою, а тому її подальше формування здійснюється лише за технічною документацією, а не за проектом землеустрою про що просять позивачі.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправною відмови відповідача, викладеної в листі від 06 серпня 2018 року №10537/0-3489/0/95-18, то слід зазначити наступне.

Так, Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333, чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Пунктом 8 Положення визначено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відповідно до ст. 118 ЗК України за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач, в даному випадку, звернувся до відповідача з клопотанням, саме, в порядку ст.118 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства, проте, за результатами розгляду клопотання відповідачем позивачам були направлені лише листи "Щодо розгляду клопотання", без прийняття будь-якого рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства відповідачем не розглянуто та рішення на підставі ч.7 ст. 118 ЗК України - не прийняте, а відтак позовні вимоги про визнання протиправною відмови відповідача, викладеної в листі від листі від 06 серпня 2018 року №10537/0-3489/0/95-18 підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій Комітету ОСОБА_5 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, повноваження відповідача щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою - є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто, відносяться до його виключної компетенції.

Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, з урахуванням вимог ст. 245 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2 га на території Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області (за межами населеного пункту) та прийняти відповідні рішення з дотриманням вимог Земельного кодексу України.

В даному випадку, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області слід повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га, для ведення садівництва, на території Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області (за межами населеного пункту) відповідно до вимог ст.118 Земельного кодексу України та Положення про територіальні органи Держгеокадастру, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, та прийняти вмотивоване рішення, яким вирішити питання по суті.

Відповідно до частин першої - другої ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачами, суд доходить висновку про задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат судом буде вирішено відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області викладену в листі за № 10537/0-3489/0/95-18 від 06.08.2018.

Зобов'язати головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути письмову заяву ОСОБА_1 від 05.07.2018 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 гектара, яка розташована на території Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (інд. код НОМЕР_1; АДРЕСА_1) 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом Суддя

Помічник судді