Справа № 813/1513/13-а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1223/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_8,

за участю представника відповідача Іванського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2018 року, прийняте суддею Лунь З.І. у місті Львові о 09 годині 42 хвилині у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

11.04.2018 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3, позивач) звернулася до суду з заявою про перегляд постанови Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 року за нововиявленими обставинами.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2018 року заяву задоволено. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 року у справі 815/1513/13-а скасовано; ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 до Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Суд виходив з того, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 року в задоволенні позову відмовлено. Аналогічно підтримана позиція Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 25.03.2014 року.

З матеріалів справи встановлено, що позивач займалася експедицією вантажів в міжнародному сполученні та по Україні і перебувала на спрощеній системі оподаткування. Оскільки позивач перевищила обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, послуг) за 2010 рік (500 000 грн.), то повинна була з наступного звітного періоду, тобто з 01.01.2011 року перейти на загальну систему оподаткування, і мала за останні 12 календарних місяців (2010 рік) суму сплачених на її рахунок коштів більшу, ніж 300 000 грн., то відповідно зобов'язана була зареєструватися як платник податку на додану вартість.

З 01.01.2015 року набув чинності нормативно - правовий акт (Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи»), яким скасовано відповідальність платника податків у разі не включення суми коштів, отриманих від реалізації товарів (робіт, послуг) платником податків як комісіонером, оскільки доходом у такому випадку є лише сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Відтак, подібна обставина в розумінні положень ч.3 ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) є нововиявленою обставиною, що є наслідком перегляду і скасування вказаного судового рішення, а також в даній ситуації не передбачається застосування строків.

Маються покликання на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема, «Маркс проти Бельгії», «Гасус Дозір унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів» та інші.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (надалі - Залізнична ОДПІ) подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що нововиявленими обставинами позивач вважає п.4 ст. 292 Податкового кодексу України, до якого було внесено зміни Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи». Даний закон був опублікований і доведений до відома широкому колу в січні 2015 року.

Отже про обставини, зазначені заявником як нововиявлені, останній мав змогу дізнатися з моменту їх офіційного оприлюднення.

Судове рішення, яке переглядається за нововиявлених обставин набрало чинності 08.08.2013 року , а із заявою про його перегляд звернулись 07.05.2018 року, коли подібне звернення має мати місце протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про існування таких обставин.

Згідно ч.5 ст. 366 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження, якщо така заява подана до суду після закінчення строку.

В підтвердження позиції маються покликання на рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України», судові рішення Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №Зн/9901/15/18 2а-4757/09/2670; від 24.05.2018 року у справі №750/2141/13-а.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.03.2014 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_3 відхилено, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 року залишено без змін.

У мотивувальній частині даних рішень судами встановлено, що ФО-П ОСОБА_3 у відповідності до свідоцтва серії 3 №081997 від 06.09.2010 року, а також у відповідності до свідоцтва серії 3№309830 від 20.12.2010 року, була зареєстрована платником єдиного податку, тобто, перебувала на спрощеній систему оподаткування, обліку та звітності, та у своїй діяльності при оподаткуванні наданих експедиторських послуг (організації перевезень вантажів) по Україні та за її межами керувалася Указом Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 року № 727/98.

Суди дійшли висновку, що оскільки позивач по справі, будучи платником єдиного податку, перевищила обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, послуг) за 2010 рік - 500000,00 грн., повинна була з наступного звітного періоду, тобто з 01.01.2011 року, перейти на загальну систему оподаткування, і мала за останні 12 календарних місяців (2010 рік) суму сплачених на її рахунок коштів більшу, ніж 300000,00грн., то, відповідно, зобов'язана була зареєструватися як платник податку на додану вартість. А тому, кошти в сумі 643898,60 грн., які поступили на рахунок позивача в 2010 році, є її виручкою, починаючи з 01.01.2011року, тобто, наступного звітного періоду (кварталу) за періодом (кварталом), в якому таке перевищення відбулося, повинна була перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, та оподатковувати свою діяльність у відповідності до вимог Податкового кодексу України, оскільки Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» втратив чинність з 01.01.2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.3 ст.361 КАС України перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

Фізична особа - це термін, що використовується для позначення людини як учасника правових відносин. Цей статус людина отримує від народження, тоді ж починає володіти правоздатністю. Тобто фізична особа - це звичайна людина, яка володіє загальнолюдськими правами і обов'язками.

Разом з тим, фізична особа підприємець має спеціальний правовий статус. Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, враховуючи те, що заява про перегляд судового рішення подана ОСОБА_3 як фізичною особою - підприємцем, до якої застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб та спірні правовідносини виникли внаслідок подібної діяльності, а не фізичної особи, то підстав для задоволення такої заяви немає, оскільки перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, допускається в разі подання такої заяви лише фізичною особою.

Також, слід врахувати позицію Конституційного Суду України викладену в Рішенні від 09 лютого 1999 року у справі Справа № 1-7/99 № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Подібне не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2018 року у справі №813/1513/13-а та прийняти нове, яким в задоволенні заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повний текст судового рішення виготовлено 13.12.2018 року.