Справа № 814/839/18
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р. м.ОдесаСправа № 814/839/18

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
Час і місце ухвалення:м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:07.05.18.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук'янчук О.В.

ОСОБА_1

при секретарі Лавришині А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності, дій незаконними, скасування рішення та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби (далі ДФС) України про:

· визнання бездіяльності, доводів та рішення в.о. голови ДФС України ОСОБА_4, зафіксовані у рішенні, оформленому службовим листом від 27 лютого 2018 року №2870/К/99-99-22-05-14, такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, не підкріплені доказами, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому є незаконними, необґрунтованими та невмотивованими, а, тому, підлягають скасуванню;

· визнання незаконними дії в.о. голови ДФС України ОСОБА_4 під час винесення рішення від 27 лютого 2018 року №2870/К/99-99-22-05-14, що призвели до перевищення термінів, встановлених ст. 20 Закону України "Про звернення громадян";

· скасування рішення в.о. голови ДФС України ОСОБА_4, зафіксоване у службовому листі від 27 лютого 2018 року №2870/К/99-99-22-05-14, щодо дотримання службовими особами УВБ територіальних органів ДФС у Миколаївській області ГУ ДФС у Миколаївській області (далі УВБ ТО ДФС у Миколаївській області ГУ ДФС) вимог Закону України "Про звернення громадян";

· зобовязання ДФС України провести повторно перевірку з питань, викладених у скаргах ОСОБА_3 від 14 грудня 2017 року та від 26 січня 2018 року, за результатами розгляду надати ОСОБА_3 обґрунтовану, вмотивовану, повну та неупереджену відповідь.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він звернувся із повторною заявою (скаргою) від 26 січня 2018 року до ДФС України щодо неналежного розгляду попереднього звернення від 14 грудня 2017 року, однак позивач вважає, що відповідачем надано необґрунтоване та невмотивоване рішення щодо порушених у зверненні питань, чим порушено права позивача. Також, позивач зазначає про перевищення відповідачем термінів розгляду повторної скарги.

Відповідач позов не визнав, скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов. Просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що позивачу було надано відповідь на його звернення у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2018 року позов ОСОБА_3 (пров. ОСОБА_5. Нахімова, 63, м. Миколаїв, 54052, РНОКПП НОМЕР_1) до ДФС України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність ДФС України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) щодо несвоєчасного надання відповіді на повторну заяву (скаргу) ОСОБА_3 (пров. ОСОБА_5. Нахімова, 63, м. Миколаїв, 54052, РНОКПП НОМЕР_1) від 26.01.2018 р.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДФС України ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги ДФС України:

- відповідно до ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Отже, позивачу було повідомлено, що скарги які надійшли до УВБ ТО ДФС у Миколаївській області від 12 грудня 2017 року №1076/14-29-22-07 та 14 грудня 2017 року №7717/9/14-29-22-07, повернуто до прокуратури Миколаївської області у звязку з відсутністю повноважень щодо розгляду порушених у них питаннях.

- ДФС України розглянуто заяву ОСОБА_3 від 26 січня 2018 року щодо неналежного розгляду попереднього звернення від 14 грудня 2017 року щодо недотримання службовими особами УВБ ТО ДФС у Миколаївській області ТУ ДФС у Миколаївській ГУ ДФС у Миколаївській області вимог Закону України "Про звернення громадян".

За результатами розгляду зазначеного звернення підстави для вжиття заходів реагування стосовно працівників УВБ ТО Миколаївській області ТУ ДФС у Миколаївській області відсутні.

У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу від 26 листопада 2018 року вказується що невірно зазначено його по батькові - Михайлович. Застосування скорочення "ОСОБА_3М." за таких обставин, не дає змогу зрозуміти суті апеляційних вимог.

Зазначає, що є "дивними" висновки ухвали від 13 листопада 2018 року про поважність пропуску ДФС України процесуального строку на оскарження з причини відсутності фінансування, що підтверджується відомостями, отриманими з відкритих офіційних джерел, ДФС України у 2 та 3 кв. 2018 року отримувало фінансування та витрачала кошти за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки", а, отже, мало змогу сплатити судовий збір.

Просив суд звільнити його від сплати судового збору у повній сумі на підставі ч.1 ст. 133 КАС України та ч.2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", а саме у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, відсутністю джерел доходів та засобів до існування, а також перспектив їх отримання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДФС України в частині задоволених позовних вимог, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

14 грудня 2017 року позивач через засоби електронного зв'язку, а саме електронною поштою, звернувся до відповідача із скаргою щодо порушення посадовими особами ГУ ДФС у Миколаївській області вимог Закону України "Про звернення громадян", в якому просив: провести перевірку обставин безпідставної передачі працівниками прокуратури ОСОБА_2 та ОСОБА_6 скарг ОСОБА_3 до УВБ ТО ДФС у Миколаївській області та перевірити обставини невиконання посадовими особами УВБ ТО ДФС у Миколаївській області приписів Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про запобігання корупції".

За результатами розгляду скарги, відповідач ОСОБА_7 від 12 січня 2018 року №506/К/99-99-22-05-14 надав відповідь, в якій зазначив, що ДФС України у межах компетенції розглянуто заяву ОСОБА_3 від 14 грудня 2017 року встановлено, що скарги ОСОБА_3 від 13 листопада 2017 року та від 16 листопада 2017 року щодо фактів порушення умов конкурсу та вчинення службовими особами ГУ ДФС у Миколаївській області кримінального правопорушення отримані Генеральною прокуратурою України та скеровані для розгляду по суті до прокуратури Миколаївської області.

За наслідками розгляду скарг від 13 листопада 2017 року та від 16 листопада 2017 року прокуратурою Миколаївської області листами від 23 листопада 2017 року №17/1-р-17 та від 04 грудня 2017 року №15/1-р-17 скеровано для розгляду по суті до УВБ ТО ДФС у Миколаївській області.

Відповідно до п.5 ст. 28 Закону України "Про державну службу" "учасник конкурсу, який не пройшов конкурсний відбір, має право оскаржити рішення конкурсної комісії щодо конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорій "Б" і "В" - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду".

УВБ ТО ДФС у Миколаївській області ГУ ДФС у Миколаївській області є структурним підрозділом органу, рішення якого оскаржується ОСОБА_3, а керівник даного підрозділу є членом комісії для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державних службовців.

Таким чином, відповідно до ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржується.

З огляду на зазначені вище обставини скарги позивача, що надійшли до УВБ ТО ДФС у Миколаївській області листами від 12 грудня 2017 року №1076/14-29-22-07 та 14 грудня 2017 року №7717/9/14-29-22-07, повернуті до прокуратури Миколаївської області у зв'язку з відсутністю повноважень щодо розгляду порушених у них питань.

26 січня 2018 року позивач повторно звернувся до відповідача зі скаргою щодо неналежного розгляду попереднього звернення від 14 грудня 2018 року.

ОСОБА_7 від 27 лютого 2018 року за №2870/К/99-99-22-05-14 відповідач надав відповідь, зазначивши, що ДФС України розглядалась заява позивача від 14 грудня 2017 року щодо недотримання службовими особами УВБ ТО ДФС у Миколаївській області ГУ ДФС у Миколаївській області вимог Закону України "Про звернення громадян", про її результати повідомлено листом від 12 січня 2018 року №506/К/99-99-22-05-14.

За результатами розгляду зазначеного звернення підстави для вжиття заходів реагування стосовно працівників УВБ ТО ДФС у Миколаївській області ГУ ДФС у Миколаївській області відсутні.

Однак позивач не погодився з такою відповіддю та вважає, що вона не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання вимог Закону України "Про звернення громадян", позивачу на його звернення було надано вмотивовану та обґрунтовану відповідь. Таким чином, твердження позивача, що доводи та рішення відповідача, зафіксовані у рішенні, оформленому службовим листом від 27 лютого 2018 року №2870/К/99-99-22-05-14, є такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, не підкріплені доказами, не відповідають фактичним обставинам справи, суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Щодо зобов'язання ДФС України провести повторну перевірку з питань, викладених у скаргах позивача від 14 лютого 2017 року та від 26 січня 2018 року за результатами розгляду надати обґрунтовану, вмотивовану, повну та неупереджену відповідь, слід зазначити, що проведення перевірок діяльності посадових осіб є дискреційним повноваженням контролюючого органу і у даному випадку відсутні підстави для вжиття таких заходів.

Судове рішення в цій частині позовних вимог не оскаржується.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності ДФС України щодо несвоєчасного надання відповіді на повторну заяву (скаргу) ОСОБА_3 від 26 січня 2018 року, оскільки скаргу відповідач розглянув поза межами строку, визначеною ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

Судова колегія вважає цей висновок суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст. 1, 3, 7, 20 Закону України "Про звернення громадян", якими регулюються правовідносини між сторонами.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Вказана норма не суперечить вимогам абз.1 п.1 р.1 Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Державній фіскальній службі України та її територіальних органах, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02 березня 2015 року №271, відповідно до якого усі звернення громадян, які отримані підрозділом (посадовими особами), до функціональних обов'язків якого (яких) віднесено ведення загального діловодства, та звернення громадян, отримані під час проведення особистого прийому підрозділом (посадовими особами), до функціональних обов'язків якого (яких) віднесено організацію особистого прийому громадян (далі - підрозділ з організації особистого прийому), у день надходження передаються до підрозділу із роботи зі зверненнями громадян для попереднього опрацювання та реєстрації засобами системи автоматизації документообігу, крім випадків, передбачених абз.3 цього пункту.

Так, при вирішенні питання щодо порушення апелянтом строку надання відповіді на повторну скаргу позивача від 26 січня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що скарга була надіслана позивачем на електронну скриньку відповідача 26 січня 2018 року о 14 год. 58 хв., що підтверджується роздруківкою звіту про ознайомлення. Відтак, саме з цієї дати почав відлік терміну для надання відповіді на вказане звернення. Скаргу відповідач розглянув та зареєстрував 27 лютого 2018 року.

Таким чином, у відповідності до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", відповідь на скаргу позивача мала б бути надана не пізніше 26 лютого 2018 року.

Отже в порушення вказаних вимог Закону України, скарга ОСОБА_3 розглянута поза межами строку, визначеного ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Судові витрати ОСОБА_3 не понесені.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зазначає, що при обранні способу відновлення порушеного права позивача виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, відповідачем був порушений строк надання відповіді на повторну скаргу позивача від 26 січня 2018 року.

В інший частині судове рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 272, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_5
Суддя: Суддя: ОСОБА_8 ОСОБА_1