Справа № 812/420/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року справа №812/420/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника позивача - Мотигіної Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року (головуючий суддя І інстанції - Басова Н.М.), складене в повному обсязі 17 серпня 2018 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, у справі № 812/420/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» до Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними дій, рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДФС у Луганській області з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Луганській області щодо відображення в інформаційних базах даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, та інтегрованих картках платника податків ТОВ "ЛЕО" показників про наявність у ТОВ "ЛЕО" податкового боргу в загальній сумі 604 731,49грн., а саме:

-з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі - 413020,51 грн.;

-з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб в сумі - 191 089,93 грн.;

-по надходженням від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднень в сумі - 21,58 грн.;

-по рентній платі за спеціальне використання води, водних об'єктів місцевого значення в сумі 27,70 грн.;

-по рентній платі за спецвикористання води (крім рентної плати за спецвикористання води та водних об'єктів) в сумі - 379,18 грн.;

-з податку на нерухоме майно, відмінне від земельних ділянок в сумі - 192,34 грн.;

-з податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі - 0,25 грн.;

- скасування рішення Луганської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Луганській області від 12 січня 2018 року №7/12-33;

- зобов'язання Головне управління ДФС у Луганській області внести зміни в інформаційні бази даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, та інтегровані картки ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" шляхом виключення з них відомостей про наявність податкового боргу недоїмки (пені) на загальну суму 604 731,49 грн. по наступним податкам та зборам:

-з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі - 413020,51 грн.;

-з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб в сумі - 191 089,93 грн.;

-по надходженням від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднень в сумі - 21,58 грн.;

-по рентній платі за спеціальне використання води, водних об'єктів місцевого значення в сумі - 27,70 грн.;

-по рентній платі за спецвикористання води (крім рентної плати за спецвикористання води та водних об'єктів) в сумі - 379,18 грн.;

-з податку на нерухоме майно, відмінне від земельних ділянок в сумі -192,34 грн.;

-з податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі - 0,25 грн. (а.с.4-10 т. 1, а.с. 91-9, т. 2).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Луганській області щодо відображення в інформаційних базах даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, та інтегрованих картках платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" показників про наявність у позивача податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі - 413020,51 грн.; з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб в сумі - 191 089,93 гривень. Зобов'язано Головне управління ДФС у Луганській області внести зміни в інформаційні бази даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, та інтегровані картки платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" шляхом виключення з них відомостей про наявність податкового боргу недоїмки (пені) з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб на загальну суму 191 089,93 гривень. В іншій частині у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1762, 00 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено (а.с. 22-30 т. 3).

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління ДФС у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій управління щодо відображення в інформаційних базах даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику та інтегрованих картках платника податків показників про наявність у позивача податкового боргу з ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 412 020,51 грн. є необґрунтованим, оскільки відповідачем по оскарженим у судовому порядку податковим повідомленням-рішенням від 04 січня 2017 року: № про затримку до 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 4 082 605,06 грн. та № про застосування штрафних санкцій в сумі 4760 грн. за платежем «ПДВ» (справа № 812/553/17) є Офіс великих платників ДФС.

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зазначені ППР не приймались відповідачами по даній справі.

Апелянт також зазначив, що відмовляючи позивачу у видачі довідки про відсутність податкового боргу на підставі листа від 12 січня 2018 року № 7/12-33 була чинною постанова Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року по справі № 812/1287/18, де у мотивувальній частині зазначено про наявність у позивача податкового боргу з ПДВ.

Щодо решти задоволення позовних вимог позивача, апелянт зазначив, що правомірність нарахування пені з земельного податку та орендної плати за землю позивачем не оскаржувалось; предметом спору у даній справі є правомірність відображення відповідної суми податкового боргу з наведених податків станом на день формування оскаржуваної відповіді.

Апелянт вважає необґрунтованим та передчасним висновок суду першої інстанції про протиправність відображення в ІКП позивача показників про наявність у останнього податкового боргу з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб в сумі 191 089,93 грн., оскільки в судовому порядку факти нарахування пені протягом 2014-2017 року за несвоєчасне погашення позивачем податкового боргу та орендної плати за землю не були предметом розгляду у цій справі та не визнавались протиправними іншими судовими рішеннями (а.с. 39-42 т. 3)

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

10 жовтня 2018 року до канцелярії суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с. 70-74 т.3).

Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в відзиві на апеляційну скаргу, просила суд постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» є юридичною особою (), місцезнаходження: 91021, Луганська обл., місто Луганськ, Артемівський район, квартал Гайового, будинок 35 А. Основним видом діяльності товариства по КВЕД є передача електроенергії (код 35.12), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємців та організацій України (а.с. 31-32, 63-69 т.1).

З 01 січня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» на обліку як платник податків знаходиться в Центральному відділенні Луганській об'єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, що підтверджується довідкою від 09 вересня 2017 року № 159/10-12-33 (а.с. 25 т. 1).

29 листопада 2017 року позивач звернувся до контролюючого органу із заявами № 01-19/2/321 та № 01-19/2/316 про надання довідок про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів.

За результатами розгляду заяв позивача, Луганська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Луганській області 12 січня 2018 року, за вих. № 7/12-33 надала позивачу лист-відповідь, де зазначила, що станом на 10 січня 2018 року за позивачем обліковується заборгованість з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі - 413 020,51 грн. Також додатково проінформувала про наявність податкового боргу у платника по Україні в цілому у розмірі 604 731,49грн., а саме з наступних податків:

- земельний податок та з орендної плати за землю з юридичних осіб в сумі - 191 089,93 грн. (код бюджетної класифікації - 18010500, 18010600);

- надходженням від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднень в сумі - 21,58 грн. (4.52 грн. + 17.06 грн.) (код бюджетної класифікації - 19010100);

- рентна плата за спеціальне використання води, водних об'єктів місцевого значення в сумі 27,70 грн. (код бюджетної класифікації - 13020200);

- рентна плата за спецвикористання води (крім рентної плати за спецвикористання води та водних об'єктів) в сумі - 379,18 грн. (5.09 грн+374,09 грн.) (код бюджетної класифікації 31443937);

- податок з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі - 0,25 грн. (код бюджетної класифікації - 12020100) (а.с. 26-30 т.1).

Позивач не погодився із наданою у зазначеному листі інформації, тобто щодо наявності у нього боргу по вищевказаним податкам та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що грошове зобов'язання з ПДВ на загальну суму 413 020,51 грн. є неузгодженим, і вказана вище сума не повинна була включатись до листа від 12 січня 2018 року за № 7/12-33 у якості податкового боргу.

Крім того, суд зазначив, що зазначення контролюючим органом в ІКП позивача показників про наявність у останнього податкового боргу з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб в сумі 191 089,93 грн. є неправомірним, оскільки з квітня 2014 року по червень 2016 року товариство звільнено від сплати орендної плати за землю та земельного податку з юридичних осіб в силу положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII та подано відповідні уточнюючі розрахунки, в яких нараховано до зменшення податкові зобов'язання по вказаних видам податків за 2014,2015,2016 роки. Податковий борг по надходженням від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднень в сумі - 21,58 грн.; по рентній платі за спеціальне використання води, водних об'єктів місцевого значення в сумі 27,70 грн.; по рентній платі за спецвикористання води (крім рентної плати за спецвикористання води та водних об'єктів) в сумі - 379,18 грн.; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельних ділянок в сумі - 192,34 грн.; з податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі - 0,25 грн. на момент виготовлення листа існувала, відтак, в цій частині суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

Судом також відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування рішення Луганської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Луганській області від 12 січня 2018 року №7/12-33, оскільки, вказаний лист не створює для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжує для нього обов'язків і юридичних наслідків, оскільки має суто інформаційний характер.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим Кодексом України (далі - ПК України), Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон №1669), Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року №422 (далі - Порядок №422) та Порядком видачі довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 10 жовтня 2013 року № 567 (далі - Порядок), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за №1842/24374.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно із п. 56.15 ст. 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених п. 56.3 ст.56 ПК України, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Пунктом 56.18 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

За підпунктом 72.1.5 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема, за наслідками податкового контролю.

Пунктом 74.1 статті 74 Податкового кодексу України визначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.

Відповідно до п.п. 19-1.10 п. 19-1.1 ст. 19 Податкового кодексу України, контролюючі органи виконують функції забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

На виконання вимог Податкового кодексу України, з метою реалізації п.п. 19-1.10 п. 19-1.1 ст. 19 цього кодексу, а також з метою удосконалення оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхуванням Міністерством фінансів України розроблено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 (далі - Порядок № 422).

Вказаний порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Порядку № 422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Інтегрована картка платника відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

КП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП.

Правила відображення в ІКП нарахування та погашення пені за несвоєчасно сплачені суми платежів, що контролюються органами ДФС, визначені п. 7 розд. ІІІ вказаного Порядку, який регулює питання обліку надходжень сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску.

Слід зазначити, що пунктом 4 Розділу V Порядку № 422 регламентовано відображення в інформаційній системі органів ДФС результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП

Відповідно п. 1 ч. 4 розділу V Порядку № 422, працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв'язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв'язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Такими матеріалами є: у тому числі ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.

Слід також зазначити, що Порядком № 422 передбачено, що в разі оскарження податкового повідомлення-рішення воно вважається неузгодженим, та, в залежності від порядку оскарження та настання граничних строків сплати, відповідні облікові показники (операції) в ІКП блокуються, а донараховані/зменшені суми не відображаються та не беруть участі у розрахунках або ж в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо виключення з обліку донарахованих/зменшених сум.

За змістом вказаних правових норм, дії контролюючого органу про внесення до інтегрованої картки платника інформації щодо нарахування штрафних санкцій внаслідок прийнятого податкового повідомлення-рішення є службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов'язків щодо встановлення відповідного податкового контролю, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) суму в 413 020, 51 грн., утворився внаслідок застосування до позивача штрафних санкцій за затримку до 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 4082605,06грн за податковим повідомленням-рішенням форми "Ш" № від 04 січня 2017 року (408 260,51 грн..) та штрафних санкцій в сумі 4760,00грн. за платежем податок на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням форми "ПС" № від 04 січня 2017 року.

Користуючись своїм правом адміністративного оскарження, ТОВ «ЛЕО» оскаржив вищезазначені податкові повідомлення-рішення, спочатку до контролюючого органу шляхом звернення зі скаргою з проханням скасувати відповідні ППР, а отримавши відмову - звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 812/553/17 (а.с. 16, т.1).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року (справа № 812/553/17) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задоволено частково, внаслідок чого, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 04 січня 2017 року про зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 408260,51 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 04 січня 2017 року про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» штрафних санкцій в сумі 4 760,00 грн. (чотири тисячі сімсот шістдесят гривень) за платежем податок на додану вартість.

Станом на час розгляду справи як судом першої так і судом апеляційної інстанції рішення по вказаній справі законної сили не набрало.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії контролюючого органу щодо відображення в ІКП інформації щодо наявності у Товариства податкового боргу з ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 413 020,51 грн. є протиправними, оскільки вказана суму не є узгодженим податковим зобов'язанням в силу оскарження податкового повідомлення-рішення.

Відтак, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Луганській області щодо відображення в інформаційних базах даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, та інтегрованих картках платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" показників про наявність у позивача податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі - 413 020,51 гривень. Є правомірним та таким, що не суперечить нормам діючого законодавства.

Посилання апелянта на те, що відповідачем по справі № 812/553/17 є не відповідач, а Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, відтак, суд не мав підстав на задоволення позовних вимог в цій частині, є незмістовним, оскільки Товариство знаходиться на обліку саме в Луганській об'єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Луганській області та право відображати в ІКП інформації щодо наявності у товариства податкового боргу з ПДВ належить лише відповідачу.

Посилання апелянта на те, що станом на дату винесення Луганською ОДПІ довідки від 12 січня 2018 року № 7/12-33 про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО» податкового боргу з ПДВ, до якого увійшла сума 408 2605,06 грн. була чинною постанова Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року по адміністративній справі № 812/1287/18, в мотивувальній частині якої зазначено про наявність у Товариства податкового боргу із вказаного податку, суд вважає необґрунтованим, з огляду на наступне.

Предметом спору у справі № 812/1287/18 є правомірність винесення відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області постанови від 29 серпня 2017 року ВП № 54123835 про накладення штрафу.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року по адміністративній справі № 812/1287/18, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року позовні вимоги Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області до Головного територіального управління юстиції у Луганській області задоволено частково. Скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 29 серпня 2017 року ВП № 54123835 про накладення штрафу.

Постанова набрала законної сили 28 листопада 2017 року.

Разом з тим, слід зазначити, що постановою Верховного Суду від 31 липня 2018 року, постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року у зазначеній справі скасовано.

Втім, суд апеляційної інстанції зазначає, що констатація наявності у товариства податкового боргу в судому рішенні, предметом розгляду в якому були зовсім інші правовідносини не можуть мати преюдиційного значення для даної справи.

Що стосується включення у лист від 12 січня 2018 року за №7/12-33 у якості податкового боргу з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб суму в 191 089,93 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Пунктом 14.1.147 ПК України встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. 14.1.136 ст. 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Відповідно до статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктом 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України визначено, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014року.

Згідно до ч. 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції, що діяла до 08 червня 2016 року) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Стаття 7 Закону № 1669 (в редакції, що діяла до 08 червня 2016 року) встановлювала - скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Перелік земельних ділянок державної та комунальної власності, на які розповсюджуються пільги, встановлені Законом № 1669-VII, визначається виходячи з переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, згідно переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до вимог пункту 5 статті 11 Закону № 1669-VII. Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції.

Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, дія якого лише була зупинена на відповідний час. 2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 08 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України «Урядовий портал».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Суд зазначає, що вказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р та № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, до відповідного переліку входять усі населені пункти Луганської області.

Таким чином, в силу вимог Закону № 1669, позивач зовсім був звільнений від сплати земельного податку та орендної плати з юридичних осіб, оскільки земельні ділянки ТОВ «ЛЕО», розташовані на території, на якій здійснювалась антитерористична операція, тобто, заборгованість з земельного податку та орендної плати за землю у позивача відсутня.

В подальшому, до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII внесено зміни Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" від 17 травня 2016 року № 1365-VIII.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції, чинній з 08 червня 2016 року) встановлено, що суб'єкти господарювання звільняються від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Статтею 7 Закону №1669 (в редакції, чинній з 08 червня 2016 року) передбачено скасування суб'єктам господарювання орендної плати за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Частиною 4 статті 4 Закону №1669 визначено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Тобто, з 08 червня 2016 року Товариство повинно сплачувати земельний податок та орендну плату за землю по тим земельним ділянкам, які не підпадають під дію Закону № 1669, а по тим земельним ділянкам, які знаходяться на території населених пунктів, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення позивач продовжує бути звільненим від сплати вищевказаних видів податків.

Слід також зазначити, що згідно пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Матеріали справи свідчать, що позивачем у 2017 року надано до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб, в яких нараховано до зменшення податкові зобов`язання за 2014, 2015 та 2016 (а.с.105-112,116-127 т.1, а.с.1-22, 24-64 т.2).

Уточнюючи розрахунки за 2017 рік, якими позивач зменшив податкові зобов`язання за вказані періоди прийняті відповідачем, у зв'язку з обнулінням, відповідачем в автоматичному режимі нарахована пеня, виходячи з чого у сумі боргу, яку зазначено в листі, увійшла також пеня у розмірі 11 539,42, що підтверджується письмовими поясненнями апелянта (а.с.208-212 т.2).

Відповідно до пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Згідно з п. 111.2 ст. 111 вказаного Кодексу, пеня є одним із видів фінансової відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, яка встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами.

Правила нарахування пені встановлені ст. 129 Податкового кодексу України, які пов'язують початок нарахування пені з останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

В даному випадку, нарахування пені відбулося в інтегрованій картці платника автоматично на підставі пункту 129.9 ст. 129 ПК України, яким передбачено, що у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

Однак, як зазначено судом раніше позивач згідно ст.6 Закону №1669 був звільнений від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, таким чином за відсутності обов'язку сплати основного податкового зобов'язання, відповідно відсутні підстави для нарахування пені.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Луганській області щодо відображення в інформаційних базах даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, та інтегрованих картках платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" показників про наявність у позивача податкового боргу з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб в сумі - 191 089,93 грн. підлягають задоволенню, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на те, що нарахування пені з земельного податку та орендної плати за землю позивачем не оскаржувалось, тобто не було предметом розгляду у цій справі та не визнавались протиправними іншими судовими рішеннями, а тому висновок суду першої інстанції про протиправність таких дій є необґрунтованим та передчасним, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що відображення в інтегрованих картках платника податків товариства показників про наявність у нього податкового боргу, зокрема, з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб в сумі - 191 089,93 грн. включає в себе відповідний податковий борг з урахуванням пені, що підтверджується наявними в матеріалах справи інтегрованими картками товариства, як платника, серед іншого, земельного податку і орендної плати за землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду 08 серпня 2018 року по справі № 812/420/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» до Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними дій, рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 12 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова