Справа № 806/143/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/143/18

Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

10 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача: Добровінської Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимоги, податкових повідомлень-рішень і рішення про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2018 року позивач ФОП ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 15.12.2017.

Також позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 189458,42 грн. за податковим зобов'язанням та 47364,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 15330,09 грн. за податковим зобов'язанням та 3832,52 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 167180 грн. за податковим зобов'язанням та 41795 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 15.12.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 23632,95 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не врахував усі обставини справи.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, ГУ ДФС у Житомирській області була проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та повноти нарахування і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 за результатами якої складено акт перевірки №825/06-30-13-05/НОМЕР_1 від 21.11.2017.

В акті перевірки зафіксовані наступні порушення:

- п. 167.1 ст. 167, п.177.2, п.п. 177.4.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 1022006 грн. в т.ч. 2015 - 535567 грн., 2016 - 486439 грн. в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся на загальну суму 189458,42 грн. в т.ч. 2015 - 101899,42 грн. (15641,92 грн. - 15%, 86257,50 - 20%), 2016 - 87559 грн.;

- п.п. 1.1, 1.2, 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, п.162.1 ст. 162, п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового Кодексу України встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 1022006 грн. т.ч. 2015 - 535567 грн., 2016 - 486439 грн., що призвело до заниження в періоді з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. військового збору, який підлягає сплаті до бюджету в сумі 15330,09 грн. в т.ч. за 2015 - 8033,51 грн., за 2016 - 7296,58 грн.;

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI, встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 605672,52 грн. т.ч. за 2015 - 217471,52 грн., 2016 - 388201 грн., занижено суму єдиного внеску на загальну суму 160866,87 грн. в т.ч. 2015 - 75462,64 грн., 2016 - 85404,23 грн.;

- п.п.16.1.2, п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: не належне ведення книги обліку доходів та витрат від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, та порушення Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481;

- абзацу "г" п.198.5, ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період, що перевірявся, на загальну суму 167180 грн. в т.ч. за грудень 2016 - 167180 грн.;

- п. 1201.1 ст. 1201, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в лютому 2016 несвоєчасно зареєстровано у Єдиному реєстрі по податкові накладні.

На підставі акту перевірки, відповідачем було винесено:

- податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 189458,42 грн. за податковим зобов'язанням та 47364,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 15330,09 грн. за податковим зобов'язанням та 3832,52 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 167180 грн. за податковим зобов'язанням та 41795 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- рішення № від 15.12.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 23632,95 грн.;

Окрім цього, на підставі вказаного акту було сформовано та вручено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 15.12.2017 з вимогою сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску, в сумі 160866,87 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 189458,42 грн. за податковим зобов'язанням та 47364,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, суд зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_4 до складу документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, відображених у розділі ІІІ податкових декларацій та додатках Ф2 до декларацій, в графі 7 "Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" безпідставно віднесено амортизаційні нарахування основних засобів (автомобілів) відповідно до графи 8 Книги обліку доходів і витрат на загальну суму 1022006 грн. в т.ч.2015 - 535567 грн., 2016-486439 грн.

ФОП ОСОБА_4, як суб'єкту господарювання на праві власності належать основні засоби, а саме: автомобілі для перевезення хліба та хлібобулочних виробів в кількості 27 шт. комп'ютер в кількості 1 шт. та касові апарати в кількості 2 шт.

Вказані основні засоби були придбані під час перебування на обліку, як суб'єкта підприємницької діяльності та використовуються ФОП ОСОБА_4 виключно при здійсненні господарської діяльності шляхом надання послуг по перевезенню хлібобулочних виробів.

Перевіркою підтверджено, що ФОП ОСОБА_4 здійснює ведення бухгалтерського обліку основних засобів та їх амортизації, що підтверджується журналом обліку основних засобів.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що висновок податкового органу про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат вартість амортизаційних відрахувань, є невірним.

В цій частинні, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції неправомірно використав аналогію закону, оскільки оспорюване питання регулюється відповідним нормами законодавства і не підлягає ототожнення з іншою нормою.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не враховано той факт, що залишки хлібобулочних виробів було реалізовано оптовими партіями, не в роздріб населенню, а як сухарну продукцію, а тому застосування положень нормативного документу - правила роздрібної торгівлі продовольчих товарів, є також безпідставним. В частині дотримання строків придатності маргарину, ФОП ОСОБА_4 були отримані від виробника висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, відповідно до змісту якого встановлені терміни придатності окремих видів маргарину столового відповідно до яких за температури від - 20 град С до 0 град С включно - 18 місяців, за температури від - 20 град С до 0 град С включно - 12 місяців

Холодильне обладнання, що використовується в господарській діяльності ФОП ОСОБА_4 має технічні можливості для забезпечення температурних режимів зберігання товарів, зокрема маргарину від - 20 град С до 0 град С включно.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що в питанні формування доходів фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, на останніх поширюються норми Положення (стандарту) БО 15 "Дохід", відповідно до яких суми акцизу доходами не визнаються.

Зважаючи на вищевикладене перевіряючими в порушення п.86.10 ст.86 ПКУ під час визначення бази оподаткування не враховано факту завищення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності в сумі 91829 грн., а саме: за 2015 рік в сумі 72591 грн.; за 2016 рік в сумі 19238 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_4 займається такими видами діяльності, як: Код КВЕД 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); Код КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

Щодо податкових повідомлень-рішень № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 189458,42 грн. за податковим зобов'язанням та 47364,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 15330,09 грн. за податковим зобов'язанням та 3832,52 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, колегія суддів зазначає наступне.

Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області проводило планову виїзну документальну перевірку за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

Відповідачем встановлено завищення валових витрат, з підстав неправомірного віднесення амортизаційних нарахувань основних засобів до складу інших витрат на суму 1 022 006 грн.

Відповідно до п.2 ст.3 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №966-XVI від 16.07.1999 бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Згідно з ч.1 ст.2 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла станом на 31.12.2016), дія закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.2 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла станом на 31.12.2016) суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

В свою чергу, згідно з п.44.1 ст.44 ПК України (в редакції, яка діяла станом на 31.12.2016), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пп.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України (в редакції, яка діяла з 01.01.2017) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України (в редакції, яка діяла з 01.01.2017) зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об'єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Однак, як вірно зазначає представник відповідача пункт 177.4 статті 177 доповнено підпунктом 177.4.6 згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, та набрали чинності зміни з 01.01.2017. В свою чергу, планова виїзна документальна перевірка здійснювалась за період з 01.01.2015 по 31.12.2016. Тобто, за вказаний період позивач не мав права включати до складу витрат при визначенні чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки, амортизації основних засобів, які використовуються при здійсненні господарської діяльності.

Крім того, згідно з пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, платниками військового збоку є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Згідно з вимог пп.1.4. п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до пп.1.5. п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Отже, встановивши невідповідність сплати військового збору, податковим органом було прийнято правомірне рішення про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем Військовий збір.

Враховуючи зазначене вище, а також що позивач відповідно наданих доказів та матеріалів справи дійсно завищив інші витрати на суму в розмірі 1 022 006 грн., колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача та прийняті податкові повідомлення-рішення в цій частині є правомірними.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 167180 грн. за податковим зобов'язанням та 41795 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачають матеріали справи та зазначено вище, позивач в період з 01.01.2015 по 31.12.2016 здійснював придбання хлібобулочних виробів. Відповідачем, в свою чергу, встановлено відсутність реалізації хліба та хлібобулочних виробів на суму 592 022 грн. без ПДВ та ПДВ 118 404 грн. (т.1 а.с.86-87).

Однак, позивач зазначає, що залишки хліба та хлібобулочних виробів було реалізовано оптовими партіями, не в роздріб населенню, а як сухарну продукцію.

Відповідно до п.198.5. ст.198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Тобто весь "вхідний" ПДВ (незалежно від призначення покупки) включається до податкового кредиту (ПК). Однак, якщо придбані товари/послуги/необоротні активи будуть використані в неоподатковуваній або негосподарській діяльності, платник податків зобов'язаний нарахувати умовні податкові зобов'язання (ПЗ), щоб компенсувати "вхідний" ПК.

Однак, як вірно зазначено представником відповідача проведеною перевіркою не встановлено використання ФОП ОСОБА_4 для здійснення господарської діяльності обладнання для виробництва сухарної продукції та складських приміщень для її зберігання, також не встановлено укладання договорів на переробку хлібобулочної продукції. А також, як зазначено вище реєстраційними документами ФОП ОСОБА_4 (видами діяльності) не передбачено здійснення діяльності з виробництва хліба, хлібобулочних виробів та сухарної продукції. Матеріали справи не містять іншої інформації, яка б могла спростувати дані висновки.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 167180 грн. за податковим зобов'язанням та 41795 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, є правомірним та відповідає нормам закону.

Щодо рішення № від 15.12.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 23632,95 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачають матеріали справи та зазначено вище, позивач в період з 01.01.2015 по 31.12.2016 здійснював придбання маргарину у постачальників. Відповідачем, в свою чергу, встановлено, що залишки маргарину станом 31.12.2016 в кількості 14000 кг. на загальну суму 500695.40 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 48776 грн. по яким минули терміни придатності. (т.1 а.с.90-92).

Позивач зазначав, що станом на 31.12.2016 строки придатності маргарину не сплинули. Підтвердження дотримання строків придатності ФОП ОСОБА_4 були отримані від виробника висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, відповідно до змісту якого встановлені терміни придатності окремих видів маргарину столового відповідно до яких за температури від - 20 град С до 0 град С включ.- 18 місяців, за температури від - 20 град С до 0 град С включ.- 12 місяців

Холодильне обладнання, що використовується в господарській діяльності ФОП ОСОБА_4 має технічні можливості для забезпечення температурних режимів зберігання товарів, зокрема маргарину від - 20 град С до 0 град С включ.

Однак, як зазначає відповідач, договором поставки від 10.08.2015 №419, укладеного ФОП ОСОБА_4 із ТОВ ТД «Щедро» (код за ), «якість товару повинна відповідати ДСТУ 4465:2005 «Маргарин. Загальні технічні умови», ДСТУ 4335:2004 «Жири кондитерські» (пункт 3.1 даного договору).

Договором купівлі-продажу №0111/28 від 01.11.2013 укладеного ФОП ОСОБА_4 із ТОВ «Оліус» (код за ), «якість товару має відповідати встановленим для таких товарів вимогам ГОСТам, ТУ, ДСТУ. Якість товару має бути підтверджена посвідченням якості підприємства виробника» пункт 3.3 даного договору.

Відповідно до ДСТУ 4465:2005 «Маргарин. Загальні технічні умови», які прийняті та яким надано чинності наказом Держспоживстандартом України від 16.09.2005 №265 з 01.01.2007. Даний стандарт поширюється на «Маргарин» і встановлює загальні вимоги до його виготовлення, реалізації і використання.

Згідно з п.п.9.2 п.9 зазначеного стандарту встановлено такі терміни зберігання твердих маргаринів: від -20° С до -10° С включно: 90 діб для нерозфасованого маргарину та 60 діб для розфасованого;

від -10° С до -0° С включно: 75 діб для нерозфасованого маргарину та 45 діб для розфасованого;

від 0° С до 5° С включно: 60 діб для нерозфасованого маргарину та 30 діб для розфасованого;

від 5° С до 10° С включно: 45 діб для нерозфасованого маргарину та 20 діб для розфасованого;

від 10° С до -15° С включно: 30 діб для нерозфасованого маргарину та 15 діб для розфасованого.

Враховуючи доводи позивача та відповідача з приводу даного рішення, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій відповідача та відповідність рішення нормам законодавства, оскільки відповідно наданим для перевірки видаткових та податкових накладних, даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_4 здійснював придбання маргарину в 2016 лише 26.02.2016 - 500 кг та 11.05.2016 - 5000 кг., тобто з дати останнього придбання маргарину до 31.12.2016 минуло 234 доби, що в свою чергу суперечить нормам ДСТУ 4465:2005.

ДСТУ (Державні стандарти України) можна тлумачити наступним чином - стандарти, розроблені відповідно до чинного законодавства України, що встановлюють для загального і багаторазового застосування правила, загальні принципи або характеристики, які стосуються діяльності чи її результатів, з метою досягнення оптимального ступеня впорядкованості, розроблені на основі консенсусу та затверджені уповноваженим органом.

В частині висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 22.10.2013 №05.03.02-04/95838, колегія погоджується з відповідачем та не враховує його з тих підстав, що на час перевірки даний висновок не надавався та суперечить державним стандартам України.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 15.12.2017 з вимогою сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску, в сумі 160866,87 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч.6 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Частиною 4 цієї статті 25 Закону передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції №449 Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. Частиною 3 п. 3 розділу VI цієї Інструкції, передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч.5 п.3 Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

В свою чергу, при перевірці достовірності відображення у звітності сум доходу, на які нараховується єдиний внесок, встановлено зниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 2015 - 34,7% , 2016 - 22% встановлено його заниження на загальну суму 605 672 грн. 52 коп., чим позивач порушив вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Крім того, при перевірці правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 2015 - 34,7% , 2016 - 22% встановлено його заниження на загальну суму 160 866 грн. 87 коп.

Разом з цим, згідно з п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

А так як, при перевірці було встановлено несвоєчасне перерахування єдиного внеску в сумі 3 381 грн. 30 коп. одночасно з виплатою авансових платежів то позивач порушив вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до вказаного, а також, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 15.12.2017 є похідною і в певній мірі залежить від прийнятих податкових-рішень, колегія суддів приходить до висновку про її правомірність.

Враховуючи зазначене вище, а також що відповідач в міру своїх можливостей підтвердив правомірність прийнятих рішень, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на обставини, що мають значення для справи, а також норми законодавства, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимоги, податкових повідомлень-рішень і рішення про застосування штрафних санкцій, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 грудня 2018 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.