Справа № 826/4364/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4364/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Генеральна прокуратура України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи Генеральної прокуратури України.

З урахуванням уточнення позовних вимог та ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва якою залишено без розгляду частину вимог, просив визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невключенні до наказу МВС України від 03.06.2016 №462 «Про затвердження Інструкції про порядок медичного обслуговування в закладах охорони здоров'я МВС України» такої категорії осіб, які мають право відповідно до законодавства на безоплатне медичне обслуговування в закладах охорони здоров'я МВС України, як пенсіонери з числа працівників прокуратури, які обслуговувалися до виходу на пенсію у медичних закладах МВС України і зберегли таке право в силу частини 3 статті 84 Закону України «Про прокуратуру», учасника бойових дій із числа пенсіонерів прокуратури, які користувалися при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміни місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи відповідно до пункту 8 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов'язання відповідача включити до наказу МВС України від 03.06.2016 №462 «Про затвердження Інструкції про порядок медичного обслуговування в закладах охорони здоров'я МВС України» таку категорію осіб, які мають право відповідно до законодавства на безоплатне медичне обслуговування в закладах охорони здоров'я МВС України, як пенсіонери з числа працівників Генеральної прокуратури України, які обслуговувалися до виходу на пенсію у медичних закладах МВС України і зберегли таке право в силу частини 3 статті 84 Закону України «Про прокуратуру», учасника бойових дій із числа пенсіонерів прокуратури, які користувалися при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміни місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи відповідно до пункту 8 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судове засідання з'явилися представник апелянта та апелянт, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без мін, посилаючись на доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Представник Генеральної прокуратури також просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив та відповідь на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 1995 по 2010 роки працював в Генеральній прокуратурі України.

У 2010 році у зв'язку із виходом на пенсію позивач був звільнений із посади старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України. У період роботи в Генеральній прокуратурі Україні та після виходу на пенсію отримував медичну допомогу в Центральній поліклініці МВС України та Центральному госпіталі МВС України відповідно до укладених договорів між Генеральною прокуратурою Україною та Центральною поліклінікою МВС України.

У 2017 році Генеральна прокуратура України укладено аналогічний договір з Центральною поліклінікою МВС України від 07.02.2017 № ЦП-46, у якому позивач був включений до переліку осіб, які згідно договору, можуть отримувати медичні послуги до вичерпання суми договору за фактичними витратами. Як було повідомлено позивачу у відповіді від 17.02.2017 № 33/1-42зі, йому надаються медичні послуги Центральною поліклінікою МВС України, на обліку в якої він перебував до виходу на пенсію, на підставі Договорів укладених між Генеральною прокуратурою України та Центральною поліклінікою МВС України. Дія даного договору до 31.12.2017.

Позивач вважаючи порушеним своє право на отримання безоплатного медичного обслуговування, шляхом не надання в подальшому обслуговуватись в закладах охорони здоров'я, звернувся до суду з цим позовом.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що безкоштовне медичне обслуговування позивача Центральною поліклінікою МВС України та Центральним госпіталю МВС України можливе за наявності укладених між Генеральною прокуратурою України та відомчими медичними закладами системи МВС України договорів та в межах перерахованих Генеральною прокуратурою України на рахунки медичних закладів коштів. Враховуючи відсутність діючого договору про медичне обслуговування, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», медичне обслуговування - діяльність закладів охорони здоров'я та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров'я, що не обов'язково обмежується медичною допомогою.

У відповідності до ч.ч.2, 4 ст. 83 Закону України «Про прокуратуру» (тут і надалі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин), прокурор та члени його сім'ї користуються в установленому порядку безоплатним медичним обслуговуванням у державних закладах охорони здоров'я. Члени сім'ї прокурора, які проживають разом з ним, обслуговуються у тих медичних закладах, що й прокурор.

Частина 3 ст. 84 Закону України «Про прокуратуру» встановлює, що за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами. Пенсіонери і члени їхніх сімей, що проживають разом із ними, мають також право на безкоштовне медичне обслуговування в тих медичних закладах, в яких вони перебували на обліку до виходу на пенсію прокурора.

З аналізу зазначених норм вбачається, що працівник прокуратури, як до виходу на пенсію, так й після виходу на пенсію, має право на безоплатне медичне обслуговування саме у державних закладах охорони здоров'я.

Отже, віднесення до таких закладів охорони здоров'я заклади системи МВС України носило тимчасовий характер.

Нормами статті 18 Основ законодавства України про охорону здоров'я, передбачено, що відомчі заклади охорони здоров'я, що обслуговують лише окремі категорії населення за професійною, відомчою або іншою не пов'язаною із станом здоров'я людини ознакою, фінансуються, як правило, за рахунок підприємств, установ і організацій, які вони обслуговують.

Отже, заклади охорони здоров'я системи МВС України, які є відомчими закладами, зобов'язані в силу закону обслуговувати лише працівників МВС України (діючих та колишніх) за рахунок коштів МВС України, а не інші категорії громадян.

До таких осіб зокрема відносяться:

1) поліцейські, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їхніх сімей;

2) поліцейські, які відповідно до законодавства відряджені (прикомандировані) до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, інших органів державної влади (закладів, установ) або органів місцевого самоврядування на час виконання відповідних повноважень на постійній основі із залишенням на службі в поліції, та члени їхніх сімей;

3)державні службовці та працівники навчальних закладів, медичних та наукових установ та установ забезпечення МВС або Національної поліції України з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п'яти років і продовжили роботу в МВС або Національній поліції України (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах, установ; забезпечення та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, та члени їхніх сімей;

4) тощо.

До вказаного переліку не віднесено працівників (колишніх працівників) Генеральної прокуратури України, відтак право на безоплатне медичне обслуговування на працівник (колишніх працівників) Генеральної прокуратури України не розповсюджується.

Таким чином, відсутні правові підстави покладати на відомчі заклади охорони здоров'я системи МВС України обов'язок здійснювати медичне обслуговування працівника іншого відомства, який має за Законом про прокуратуру загальне право на медичне обслуговування в державних закладах охорони здоров'я, а не в конкретному відомчому закладі системи МВС, медична допомога в яких згідно Закону України про охорону здоров'я має надаватися в обов'язковому порядку працівникам таких відомств.

З 05.01.2016 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 07.05.2008 №425 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років працівникам органів прокуратури та про їх медичне обслуговування» пунктом 2 якої було встановлено, що працівники органів прокуратури обслуговуються в медичних закладах Міністерства внутрішніх справ та в інших державних закладах охорони здоров'я.

Таким чином, з 05.01.2016 відсутні підстави відносити працівників прокуратури до сфери медичного обслуговування закладів охорони здоров'я системи МВС України.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2008 № 425 визначено лише медичні заклади, в яких можуть обслуговуватись працівники органів прокуратури, але не було встановлено, що вони мають прав на медичне обслуговування у медичних закладах Міністерства внутрішніх справ України на безоплатній основі.

Протягом дії постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2008 № 425 та на даний час медичне обслуговування працівників Генеральної прокуратури України (як діючих, так і колишніх) здійснювалося (здійснюється) лише на договірних засадах, на підставі договорів, що були укладені між Генеральною прокуратурою України Центральною поліклінікою МВС України і Центральним госпіталем МВС України, в межах сплачених Генеральною прокуратурою України цільових коштів.

Пунктом 9 Розділу II Інструкції про порядок медичне обслуговування в закладах охорони здоров'я МВС України, затвердженої наказом МВС України від 03.06.2016 № 462, визначено, що громадяни України, які не входять до переліку осіб, зазначеного в цьому розділі, працівники закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, НГУ, Національної поліції, ДМС та не відносяться до бюджетних закладів, установ і підприємств, обслуговуються за договорами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року № 1138 «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються в державних і комунальних закладах охорони здоров'я та вищих медичних навчальних закладах».

Відтак, безкоштовне медичне обслуговування позивача Центральною поліклінікою МВС України та Центральним госпіталю МВС України можливе за наявності укладених між Генеральною прокуратурою України та відомчими медичними закладами системи МВС України договорів та в межах перерахованих Генеральною прокуратурою України на рахунки медичних закладів коштів.

Між Генеральною прокуратурою України та Центральною поліклінікою МВС України були укладені договори про надання медичних послуг на платній основі: 01.01.2012 № 1, від 06.06.2013 №19, від 17.06.2014 № 2, від 13.07.2015 № ЦП-32, 09.08.2016 № ЦП-43, від 31.03.2017 № ЦП-51.

Організацій та підприємств, що прикріплені до Центральної поліклініки МВС відсутні. Центральною поліклінікою МВС надання платних послуг здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Також апелянт посилається на норму Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме, п. 8 ч. 1 ст. 12, відповідно до якої, учасники бойових дій (АТО), у яких є посвідчення учасника бойових дій, мають пільги, які їм забезпечує держава, а саме користування при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміни місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи. За попереднім місцем роботи в ГПУ позивач був прикріплений до медичних закладів МВС України, а тому, на його думку, повинен як і інші пенсіонери Генеральної прокуратури там обслуговуватися - як учасник бойових дій(АТО).

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 визначено пільги учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них, до яких, зокрема, відноситься і позивач

Частиною 8 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, зокрема у користуванні при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміні місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи.

При цьому, щодо користування учасниками бойових дій поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи, саме на безплатній основі положеннями чинного законодавства не передбачено.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Генеральна прокуратура України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 12.12.2018