Справа № 757/75157/17-а
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Печерського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та ст. 13, ст. 43, ст. 51, ст. 55 і ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зворотній дії часі; визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, такими що не відповідають ст.ст. 13, 43, 55, 63 Закону №2262-ХІІ на час звільнення з військової служби та призначення з 01.12.1986 року пенсії і її перерахунку з 01.01.2008 року; зобов`язання відповідача здійснити з 01.07.2011 року перерахунок та виплату раніше призначеного розміру пенсійного забезпечення з вступом в дію наказу Міністерства оборони України № 355 від 25.06.2011 року, збільшенням розміру грошового забезпечення з застосуванням для перерахунку пенсії 89% від суми грошового забезпечення військовослужбовців за відповідною посадою із довідкою Київського міського військового комісаріату від 07.11.2017 року; стягнення на користь відповідача недоотримані з вини головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві пенсійні суми з 01.07.2011 року відповідно до ст. 13,43,51,55, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону № 51-IV від 04.07.2002 року, в редакції Закону від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, в редакції Закону № 3946-12 від04.02.1994 року, тобто в редакції до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VІ.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що з урахуванням ч.2 постанови Кабінету Міністрів України №355, п.5 постанови Кабінету Міністрів України №1294, п.4 постанови Кабінету Міністрів України №45 та наказу Міністерства оборони України № 355 перерахунок пенсії позивачу має проводитись з урахування 90% премії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві безпідставно не проведено з 01.07.2011 року перерахунок та виплату раніше призначеного пенсійного забезпечення позивача з вступом в дію наказу МО України №355 від 25.06.2011 року, збільшенням розміру грошового забезпечення з застосуванням для перерахування пенсії 89% від суми грошового забезпечення військовослужбовців за відповідною посадою згідно із довідкою Київського міського військового комісаріату від 07.11.2017 року з урахуванням премії, яка підвищена з 10% до 90%.

Сторони у судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Від апелянта на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день та час.

У зв`язку з тим, що КАС України надано обмежений строк на розгляд апеляційної скарги та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, колегія суддів, відповідно ч. 2 ст. 313 КАС України, визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.12.1986 року.

21.07.2016 року позивач отримав від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві розрахунок пенсії за вислугу років станом на 01.02.2015 року.

09.11.2017 року позивач отримав від Київського міського військового комісаріату Довідку від 07.11.2017 року № 91645 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, відповідно до якої позивач дізнався про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою начальника відділу військової частини, який не враховано відповідачем для здійснення перерахунку розміру раніше призначеної пенсії позивачу.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з проханням провести дії по перерахунку розміру його пенсії у відповідність до вимог Закону.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.12.2017 року №30003/03/Р-3020 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсійного забезпечення, оскільки відповідно рішення Кабінетом Міністрів України не приймалось.

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов до висновку, що премії, визначені наказом Міністра оборони України №355 від 25.06.2011 року, носять тимчасовий характер, у відповідача були відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для перерахунку пенсії позивача у зв`язку з прийняттям вищевказаного наказу, збільшивши розмір премії позивача з 10 % до 90 %.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених і військової служби та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Згідно з наказом Міністра оборони України №355 від 25.06.2011 року зазначено, що розмір премії іншим військовослужбовцям з 01.06.2011 року встановлено на рівні 90% посадового окладу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що премія, з урахуванням якої позивач просить здійснити перерахунок його пенсії, носить тимчасовий та індивідуальний характер (відповідно до особистого вкладу військовослужбовця в загальний результат служби у межах фонду преміювання), а наказ №355 обмежений вже передбаченими у кошторисі Міністерства оборони України видатками на грошове забезпечення військовослужбовців, встановленими бюджетним законодавством на відповідний рік. Такий Наказ є відомчим документом, а не є законодавчим актом, тому не є правовою підставою для перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених і військової служби та деяких інших осіб».

Крім того, з січня 2008 року Кабінет Міністрів України не приймав нормативних актів, які б визначали нові розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 року по справі № 753/21475/16-а та від 06.03.2018 року по справі № 173/124217 (2-а/173/60/2017).

Проаналізувавши зміст постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», колегія суддів дійшла до висновку, що зазначеною постановою Кабінет Міністрів України не приймав рішень щодо зміни розмірів хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених і військової служби та деяких інших осіб», або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Довідка Київського міського військового комісаріату Довідку від 07.11.2017 року №91645, на яку посилається позивач, не може бути підставою для перерахунку пенсії, оскільки вона враховує граничні розміри надбавок, а не фактичну зміну хоча б одного з видів грошового забезпечення військовослужбовців на підставі належного рішення суб`єкта владних повноважень.

Слід зазначити, що зміна відсотків премії з 10% до 90% (про що зазначено у довідці), не є безпосередньо підставою для перерахунку пенсії військовослужбовців з підстав того, що наведені зміни носять індивідуальний характер і залежать від результатів служби конкретного військовослужбовця, індивідуальні заслуги якого не можуть бути розповсюджені на осіб, що працювали на цій посаді в попередні роки.

Водночас, при розв`язанні спірних правовідносин судовою колегією враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, з урахуванням збільшеного розміру преміювання військовослужбовців, який складає 90% посадового окладу, що виключає правові підстави для задоволення даного адміністративного позову, натомість позивачем не доведено наявність нормативно-правових актів, які затверджують нові розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Є.В Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев