Справа № 461/3976/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2694/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Герман О.В.,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Волоско І.Р. в м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просить скасувати постанову в справі про порушення митних правил №2078/20900/18 від 15.05.2018 на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що не погоджується з оскаржуваною постановою митниці, вважає її необґрунтованою і такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, а сам розгляд неповним та необ'єктивним. В основу позову покликається на те, що 20.10.2017, рухаючись автомобілем «IVECO DAILY», реєстраційний номер НОМЕР_2, VIN НОМЕР_3, в Україну зауважив несправність автомобіля та, для безпеки руху інших транспортних засобів, вимушений був негайно направитись до майстерні обслуговування автомобілів. З того часу автомобіль був у несправному вигляді (не заводився). У встановлений законом строк повідомив Львівську митницю ДФС про те, що у зв'язку з поломкою двигуна автомобіль знаходиться на станції СТО та не може бути вивезений за межі митної території України у встановлений ст.95 МК України строк. Дану несправність автомобіля вважає вкрай суттєвою, оскільки поломка двигуна по суті унеможливлює рух транспортного засобу. Вважає, що у період аварії транспортного засобу, митний орган не пересвідчився у наявності чи відсутності обставин, згідно яких транспортний засіб потребував певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2018 позов задоволено частково. Змінено захід стягнення, призначений постановою Львівської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 2078/20900/18 від 15.05.2018, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України. На підставі ст.22 КУпАП звільнено позивача від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, обмежившись усним зауваженням.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався ст. 22 КУпАП. Однак, ухвалюючи дане рішення, суд безпідставно зробив висновок про те, що порушення гр. ОСОБА_3 митних правил є малозначним. Також за приписами наведеної вище статті при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, тобто дана норма передбачає право, а не обов'язок органу звільнити порушника від адміністративної відповідальності, а саме рішення приймається органом на основі адміністративного розсуду. При тому зазначає, що сама диспозиція частини третьої статті 470 МК України не передбачає в даній справі застосування «малозначність».

Відповідач, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явився, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29 березня 2018 року близько 20 години 46 хвилин в зону митного контролю по смузі руху «червоний коридор» пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС з України до РП заїхав транспортний засіб «IVECO DAILY 35S11», реєстраційний номер НОМЕР_2 кузов № НОМЕР_1, де як водій слідував громадянин ОСОБА_3

В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та особу, яка його переміщувала, в АСМО «Інспектор» та САІС ДМС України виявилось, що ОСОБА_3 20.10.2017 о 18:05:56 год. через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «IVECO DAILY З5S11», реєстраційний номер НОМЕР_2 кузов № НОМЕР_1 без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та САІС ДМС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля станом на 24 березня 2018 року.

Таким чином, орган митниці встановив, що ОСОБА_3 перевищив встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортного засобу, що перебуває під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб.

Постановою заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Скромного Я.І. від 15.05.2018 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено на адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надано доказів того, що вказаний ремонт транспортного засобу був вимушеним і зумовлений аварією, протиправними діями третіх осіб чи дією обставин непереборної сили, чим фактично було допущено порушення вимог митного законодавства. Одночасно судом встановлено, що посадовою особою, якою вирішувалось питання про притягнення позивача до відповідальності, не було враховано всіх дійсних обставин вчинення вказаного правопорушення. Суд, взявши до уваги надані позивачем докази, характеризуючи його особу, прийшов до висновку про можливість зміни у відповідності до ч.3 ст.286 КАС України заходу стягнення, призначеного оскаржуваною постановою та звільнення позивача від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, обмежившись усним зауваженням.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями частини першої статті 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 90 МК України унормовано, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

Правилами п.1 ч. 1 ст.95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

В той же час, згідно ч. 2 ст.95 МК України до строків, зазначених у частині першій ст. 95 МИ України, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Згідно вимог ч. 1 ст. 192 МК України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Пунктом 2 Розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Мінфіну від 31.05.2012 № 657 (далі Порядок № 657), дано визначення наступним поняттям: обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції (пункт 3 розділу VIII Порядку №657).

При цьому, п. 5 розділу VIII Порядку №657 передбачено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Отже, підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене частиною 3 статті 470 МК України, є, окрім підтвердження обставин аварії/непереборної сили відповідними документами, вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) повідомлення митного органу про обставини події, місцезнаходження транспортного засобу, а також надання інформації, яка надає можливість ідентифікувати такий транспортний засіб.

В своєму поясненні ОСОБА_3 зазначив, що вчасно не зміг перетнути державний кордон України транспортним засобом «IVECQ DAILY 35S11» у зв'язку з тим, що даний транспортний засіб перебував на ремонті у зв'язку із поломкою. На підтвердження даного факту надав документи: довідку з СТО ФОП ОСОБА_6 від 29.03.2018; акт №ОУ-0000017 здачі-прийняття робіт (надання послуг); товарний чек від 09.03.2018; повідомлення Львівської митниці ДФС від 23.10.2017.

Однак, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, що такі факти як вихід із ладу транспортного засобу та його подальший ремонт не можуть бути прирівняні до аварії або обставин непереборної сили. Доказів того, що такий ремонт був здійснений у зв'язку із обставинами аварії або дії обставин непереборної сили позивачем у судовому процесі надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином у справі встановлено, що позивачем не виконано обов'язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, а вжиті заходи щодо його вивезення не здійснені в порядку, встановленому законом, що свідчить про вчинення правопорушення, яке було виявлено уповноваженою особою митниці 29.03.2018 під час перетину позивачем пункту пропуску митного поста.

До вказаного висновку прийшов і суд першої інстанції, однак, враховуючи характеризуючи дані особи винного, обставин вчиненого, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково, змінивши захід стягнення, призначений оскаржуваною постановою, звільнивши позивача від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на таке.

Відповідно до статті 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Так, згідно з статтею 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Положеннями ч.3 ст.286 КАС України, визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, суд, керуючись вимогами законодавства, вправі змінити захід стягнення, передбачений КУпАП, таким чином щоб стягнення не було посилено.

Із зазначеного вище, судом першої інстанції та апеляційним судом встановлено склад та подію адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.470 МК України, вчиненого ОСОБА_3

Як вбачається з частини третьої статті 470 МК України, така не містить іншої санкції, крім штрафу.

Суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що санкція ч.3 ст.470 Митного кодексу України передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу і не передбачає вибору стягнення, окрім як накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому лише в цих межах суд вправі змінити захід стягнення.

Також необхідно вказати, що при малозначності адміністративного правопорушення згідно зі ст.22 КУпАП особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності, обмежитись усним зауваженням у даному випадку лише органом (посадовою особою), уповноваженим вирішувати справу, яким є керівникам митниці або його заступники, а не суд першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції, змінюючи кваліфікацію заходу стягнення, помилково вийшов за межі вказаної норми статті 470 МК України, а тому перебрав на себе повноваження органу який уповноважений кваліфікувати порушення згідно норм закону.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваному рішення, що відповідно до вимог статті 317 КАС України є підставною для скасування рішення суду з одночасним прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2018 року у справі № 461/3976/18 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 13.12.2018.