Справа № 804/6538/17
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

12 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/6538/17
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2017 р. (суддя Турлакова Н.В.) в справі № 804/6538/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2017 р. про збільшення суми податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб на суму 535651,11 грн., в тому числі за основним платежем - 428520,89 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 107130,22 грн. В обґрунтування позову вказав, що відсутня підстава для нарахування йому земельного податку як особі, яка набула права власності на будівлю, але не оформила право на землю.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує про неврахування судом першої інстанції відсутності факту реєстрації права власності або користування (оренди) земельної ділянки, що обумовлює відсутність у нього обов'язку сплати земельного податку відповідно до п. 287.6, п. 287.7 ст. 287 Податкового кодексу України, а також правової позиції Верховного Суду, викладеного в судових рішень з аналогічного питання.

Учасники справи до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв'язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого товарною біржею «Український Земельно-Промисловий Ресурс» від 23.02.2002 року №0024/02, ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 придбано по 1/2 частині об'єкта нерухомого майна у підприємства-банкрута КП «Будматеріали», а саме нежитлову будівлю загальною площею 426 кв.м. Факт реєстрації спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.08.2003 року № 1229607, копія якого наявна в матеріалах справи.

ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., за результатами якої складено акт за №5422/04-36-13-03/254001958 від 24.05.2017р., за висновками якого позивачем порушено, зокрема, п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу в частині несвоєчасного перерахування земельного податку з фізичних осіб, ст. 120 Земельного кодексу України, п. 1 п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України в частині заниження розміру податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб на загальну суму 692691,35 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2017 р., яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб на суму 535651,11 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 428520,89 грн. та за штрафними санкціями - 107130,22 грн.

За результатами розгляду скарги позивача ДФС України прийнято рішення про результати розгляду скарги від 20.09.2017р. за № 12362/3/99-99-11-02-01-14 ДФС України, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення, а скаргу позивача - без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством визначено, що з моменту виникненням права власності на будівлю чи споруду (момент реєстрації права власності) до власника переходить право власності чи користування на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда, що автоматично покладає на нього обов'язок зі сплати земельного податку. Відповідно, земельна ділянка під об'єктами нерухомості (будівлями та спорудами), яка є в користуванні позивача, є об'єктом оподаткування площею 13345,0кв.м., а тому позивач як користувач земельної ділянки є платником земельного податку.

Суд вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ГУ ДФС проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., результати якої оформлено актом № 5422/04-36-13-03/НОМЕР_2 від 24.05.2017 р. Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем ст. 120 Земельного кодексу України, пп. 1 п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України, що призвело до заниження розміру податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб на загальну суму 692691,35 грн., в тому числі за 2014 рік - 264170,46 грн., за 2015 рік - 286840,40 грн., за 2016 рік - 141680,29 грн.

На підставі акту перевірки № 5422/04-36-13-03/НОМЕР_2 від 24.05.2017 р. ГУ ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2017 р. про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в загальному розмірі 535651,11 грн., в тому числі за основним платежем - 428520,89 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 107130,22 грн.

За результатами адміністративного оскарження ДФС України податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками на праві спільної часткової власності (по ? частини) нежитлового приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому Товарною біржею «Український Земельно-Промисловий Ресурс» 23.02.2002 р., зареєстрованого КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 13.08.2003 р.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить відомостей про розмір земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно.

Право власності або право оренди земельної ділянки, на якій розташовано вказаний об'єкт нерухомого майна, позивачем не оформлено.

Позивачем в період з 2005 р. по 2016 р. сплачувався земельний податок, виходячи з різного розміру земельної ділянки. Так, 2005 р. по 2011 р. позивачем самостійно надавався податковий розрахунок з земельного податку, виходячи з площі 7700,00 кв.м., з 2012 р. по 2013 р. включно за площу - 13345,00 кв.м., з 2014 р. по 2016 р. включно - 805,0 кв.м.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Підпунктами 14.1.72 та 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 цього кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За приписами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України в редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, яка діє з 01.01.2015, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

В положеннях цієї ж норми в редакції, що діяла до 01 січня 2015 року, законодавець пов'язував обов'язок сплати податку за земельні ділянки з датою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці.

Частинами 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Таким чином, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа.

Обов'язок сплати цього податку для його платника у різні періоди часу був пов'язаний з різними подіями, а саме, до 01 січня 2015 року обов'язок виникав з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці, а після 01 січня 2015 року - з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 р. у справі № 805/1221/17, від 22.05.2018 р. у справі № 826/14642/16.

Таким чином, оскільки оспореним податковим повідомленням-рішенням позивачу збільшено суму грошового зобов'язання із земельного податку за 2015-2016 роки, а станом на час перевірки договір оренди щодо користування вищевказаною земельною ділянкою не укладено, право власності або користування на зазначену земельну ділянку за позивачем не зареєстровано, натомість зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці, суд доходить до висновку, що починаючи з 01.01.2015 р. у позивача відсутній обов'язок зі сплати земельного податку.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач є платником земельного податку у 2015-2016 роках, суд вважає помилковим, з огляду на приведені вище приписи законодавства.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

На користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 р. в справі № 804/6538/17 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 р. в справі № 804/6538/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Ухвалити в справі № 804/6538/17 нове рішення.

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № , прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 23.06.2017 р., про збільшення ОСОБА_2 суми грошового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в загальному розмірі 535651,11 грн., в тому числі за основним платежем - 428520,89 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 107130,22 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 13392 (тринадцять тисяч триста дев'яносто дві) грн. 03 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 12.12.2018 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.12.2018 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко