Справа № 520/10192/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 грудня 2018 р. Справа № 520/10192/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Супрун Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 62460, код ЄДРПОУ) до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Дніпровська, буд. 206, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області () щодо не виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з 01 липня 2018 року;

- зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області () поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб, - з 01 липня 2018 року; та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії;

- зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, - за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії;

- стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (), моральну шкоду в розмірі 55000 (п'ятдесят п'ять тисяч) гривень.

Крім того, позивач просить суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, якою унормовано що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Крім того, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року клопотання представника ОСОБА_1 про звільнення або відстрочення сплати судового збору - задоволено частково. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору по адміністративній справі №520/10192/18 до ухвалення рішення у даній справі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п'ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області. Позивач зазначив, що проживає в Харківській області з 2012 року. У квітні 2014 року позивачу припинено виплату пенсію у зв'язку з початком військового конфлікту, оскільки фактично він проживав в м. Харкові, а реєстрація місця проживання була в м.Ровеньки Луганської області. Довідку внутрішньо переміщеної особи (далі по тексту - ВПО) отримав 19.11.2014р. №. В подальшому, з 20.06.2017 року позивач відмовився від довідки внутрішньо переміщеної особи та звернувся до відповідача з проханням виплачувати пенсію на загальних підставах від 22.06.2017р. З 01.07.2018р. відповідач, на думку позивача, безпідставно припинив виплату пенсії позивачу. Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують її права на пенсійне забезпечення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов 14.12.2018 року, в якому з заявленими позовними вимогами не погоджується, позов вважає не обґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального права, що діють в системі пенсійного забезпечення, та просить залишити позов без задоволення. Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058. Внаслідок подання позивачем документів, які підтверджують його реєстрацію в смт.Високий Харківської області, Управлінням 22.06.2017р. проставлена особливість «переселенець, якому відмовлено в реєстрації». В травні 2018 року внутрішнім аудитом проведена перевірка, під час якої з'ясовано, що позивачу невірно проставлена вказана вище особливість у зв'язку з відсутністю належних документів. Враховуючи викладені обставини, відповідачем з 01.07.2018р. припинено виплату пенсії до отримання необхідних документів. Таким чином, управління діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області, що не заперечувалось відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення від 19.11.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_1. (а.с.26).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його дружина придбали 24.12.2012 році у приватну власність ? житлового будинку № 134 за адресою: пр-т П'ятидесятиріччя СРСР, м. Харків, однак в наслідок судового спору щодо цього будинку позивач з дружиною не змогли проживати за вказаною адресою. Дані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією постановою Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2018р. по справі №2027/10322/13-ц. (а.с.35-37).

З огляду на вищевикладене, позивач з дружиною з 2012 по 2014 рік фактично проживали у своєї доньки - ОСОБА_3, за адресою: Харківський район, смт. Високий, вул. Двухгірна, 12, що підтверджується копію довідки від 06.10.2014 року за вих. №4233/02-31, виданою Виконавчим комітетом Височанської селищної ради (а.с.25).

Пенсію позивач продовжував отримувати за місцем своєї офіційної реєстрації місця проживання - у м. Ровеньки, Луганської області.

Так, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції з 2014 року позивачу було припинено виплату пенсії за місцем реєстрації.

19 листопада 2014 року з метою поновити виплату пенсії у Харківській області, позивач був вимушений отримати довідку ВПО, за якою він до 2017 року отримував пенсію саме як внутрішньо переміщена особа, зареєструвавшись за адресою АДРЕСА_1. Однак, 22.06.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття з обліку його як внутрішньо переміщеної особи. (а.с.28).

Листом від 21.06.2017 року №04-35/6753 позивача повідомив відповідач про те, що ОСОБА_1 знятий з обліку в управлінні з 20.06.2017 року як ВПО відповідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». (а.с.27).

З 22.06.2017 року по 01.07.2018 року позивач отримував пенсію в Харківському ПО УПФУ Харківської області вже не як ВПО, а на загальних підстава. Позивач отримав останню пенсію за червень місяць 2018 року. Однак, з 01 липня 2018 року відповідач припинив виплату пенсії позивачеві.

Так, 14.09.2018 року листом № 5219-02-01/44 відповідач повідомив позивача про те, що в результаті внутрішнього аудиту встановлено, що невірно було проставлено особливість виплати пенсії без належних документів, тому пенсію з 01.07.2018 року припинено до отримання необхідних документів. Та повідомлено, що після підтвердження фактичного місця проживання, виплата пенсії буде відновлена. (а.с.30).

Крім того, зі змісту відзиву на адміністративний позов вбачається, оскільки позивач не надав до Управління нову довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виплату пенсії йому з 01.07.2018 року припинена до отримання необхідних документів, встановлених прав.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 та пункту 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 пенсії внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Як пояснив позивач, він отримав довідку ВПО після того, як йому було припинено виплату пенсії за місцем реєстрації у м.Ровеньки у зв'язку зі збройним конфліктом. Однак, після неодноразових перевірок Управлінням соціального захисту населення за місцем проживання в Харківській області, позивач вирішив відмовитись від статусу ВПО та отримувати пенсійні виплати на загальних підставах, для чого був знятий з реєстрації у м. Ровеньки Луганської області та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (про що свідчать паспортні відомості). (а.с.22).

В матеріалах справи наявна інформація про те, що ОСОБА_1 знятий з обліку в Управлінні з 20.06.2017 року як ВПО відповідно до п. 1 ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Щомісячну адресну допомогу ВПО для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 р. не отримує. (а.с.27).

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-VI та включають таки випадки для припинення пенсії:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Будь-яких інших підстав для припинення виплати пенсії не передбачено, а тому посилання відповідача, що Управлінням припинено виплату пенсії позивачу на підставі того, що позивачу невірно проставлена особливість «переселенець, якому відмовлено в реєстрації» та те, що позивач не надав до Управління нову довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, є не законним та таким, що суперечить чинному законодавству України.

Статтею 46 Конституція України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Посилання відповідача на те, що позивачу необхідно було надати нову довідку ВПО суд вважає необґрунтованим, оскільки позивач на той час вже був зареєстрований в Харківській області в смт. Високий, та відмовився від статусу ВПО та усіх соціальних виплат, які передбачені для таких осіб.

Посилання відповідача на те, що для поновлення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 необхідна його паперова пенсійна справа, яка знаходиться на непідконтрольній владі території, не є належною підставою для невиплати пенсіонеру пенсійних виплат, які для нього передбачені чинним законодавством. Оскільки данні обставини, які виникли на території України, ніяк не повинні впливати на законні права та інтереси позивача, як пенсіонера, якому на законних підставах була призначена пенсія за віком.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд доходить висновку, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", суд доходить висновку, що припинення відповідачем з 01.07.2018 року виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому дії відповідача щодо невиплати пенсії слід визнати протиправними. Також, з метою повного захисту прав позивача необхідно зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01.07.2018 року.

При цьому слід взяти до уваги, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Відтак, в даному випадку, задоволення позовних вимог щодо поновлення пенсійних виплат на майбутнє та сплати заборгованості, яку відповідач повинен самостійно нарахувати, є гарантією того, що виниклий між сторонами спір буде остаточно вирішений.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" позивач не може бути позбавлений права на пенсію як громадянин України, незалежно від місця проживання, суд приходить до висновку про необхідність відновлення виплати пенсії з моменту припинення її виплати, а саме з 01.07.2018 року, у зв'язку із чим, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 01.07.2018р. до моменту поновлення пенсії, суд зазначає наступне:

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (надалі за текстом - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

У силу ч. 2 ст. 2 цього закону під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За таких обставин, суд не знаходить жодних правових підстав для непоширення дії норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" на спірні правовідносини.

З огляду на викладене, позов в частині вимог щодо зобов'язання Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати - за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії, - теж належить задовольнити.

Відповідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відносно строку звернення до суду позивача, суд вважає також за необхідним зазначати наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та строки перерахунку пенсій є Закон № 1058- IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що призначена пенсія позивачу, була припинена виплата з 01.07.2018 року.

Як вже вище зазначалось, що відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Системний аналіз норм чинного законодавства показує, що до правовідносин у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування підлягає застосуванню частина перша, а не друга статті 122 КАС України.

Заробітна плата і пенсія мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Цей довід випливає з наступних положень законодавства.

Згідно з абзацом 13 статті 1 Закону України № 2235-III "Про громадянство України" (в редакції Закону № 2663-IV) заробітна плата і пенсія включені до переліку законних джерел існування, а саме: законні джерела існування - заробітна плата, прибуток від підприємницької діяльності або власності, пенсія, стипендія, аліменти, соціальні виплати та допомога, власні фінансові заощадження або фінансова допомога від членів сім'ї, інших фізичних та юридичних осіб, що мають законні доходи.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III) заробітна плата і пенсія також включені до переліку доходів.

З Конвенції і судової практики Європейського Суду з прав людини випливає, що заробітна плата і пенсія відносяться до власності.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У цій нормі йде мова про нараховані суми пенсії та про вину органу ПФУ. Ненарахування сум пенсії може бути наслідком вини органу ПФУ, проявом якої є порушення законодавства про пенсійне забезпечення, тобто факт не нарахування будь-яких складових пенсії може бути спірним.

Оскільки в цій нормі йде мова про виплату нарахованих доходів у вигляді сум пенсії та компенсації втрати частини доходів, слід звернутися до положень Закону № 2050-III.

Відповідно до статті 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. В цій нормі також йде мова про нараховані доходи.

В Рішенні від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 Конституційний Суд України надав офіційне тлумачення статті 233 КЗпП України, що положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 статті 24 Конституції України стосовно рівності громадян у конституційних правах, свободах та перед законом у взаємозв'язку з положеннями пункту 2 частини третьої статті 129 Основного Закону України щодо захисту судом прав і свобод людини і громадянина та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом треба розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантовані державою рівні права на захист прав і свобод у судовому порядку та на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку у судах усіх юрисдикцій, спеціалізація та інстанцій.

Науковці вважають, що процесуальне право не тільки визначає порядок діяльності суду чи інших правозастосовних органів, ним охоплюється будь-яке правило поведінки, що опосередковує процедуру встановлення або реалізації норм матеріального права. Отже, головним призначенням процесуального права є встановлення порядку реалізації матеріальних норм права. При цьому йдеться як про норми, якими передбачено нормотворчі, правозастосовні та інші владні повноваження органів державної влади та місцевого самоврядування, так і про норми, що передбачають процедуру реалізації норм матеріального права поза участю владних суб'єктів. ["Юрист України", 2012, № 4].

Оскільки суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, суд також не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому.

З зазначеного вбачається, що у разі порушення органом ПФУ законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 21-1249а16 (ЄДРСР 58275228) зазначив, що спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку. У цій же постанові Верховний Суд України наголосив, що при розгляді цієї справи слід застосовувати положення спеціальних норм. Таким чином, Верховний Суд України не виключає можливості, що спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами за минулий час, на підставі частини першої статті 122 КАС України можуть розглядатися поза межами шестимісячного строку.

Відносно клопотання позивача допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць, що унормовані п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Позовна вимога щодо стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що його моральні страждання безпосередньо пов'язані з протиправною поведінкою відповідача і знаходяться з нею в причинному зв'язку. Крім того, позивач надав суду виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення, відповідно якої встановлено діагноз рак сигмовидної кишки. Однак, причинного зв'язку між хворобою та незаконними діями або бездіяльністю відповідача не встановлено.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на те, що ухвалою суду від 19.11.2018 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору по адміністративній справі № 520/10192/18 до ухвалення рішення у даній справі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (, 62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 206) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 1762,00 грн..

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 62460, АДРЕСА_1) до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (, 62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 206) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області () щодо не виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з 01 липня 2018 року.

Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області () поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб, - з 01 липня 2018 року.

Виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії.

Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, - за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (, 62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 206) до Державного бюджету України (Отримувач коштів: УК Основ'ян/мХар Основ'янсь/22030101, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р 4012, код класифікації доходів бюджету: 22030101) за рахунок бюджетних асигнувань суму судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову в загальному розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплат позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено 18 грудня 2018 року.

Суддя Супрун Ю.О.