Справа № 461/4099/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

у справі про адміністративне правопорушення

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2700/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Стрельбицький В.В.,

час ухвалення рішення не вказаний,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0846/20900/18 від 20.02.2018р. про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби України в справі №0846/20900/18 від 20.02.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України.

Рішення мотивоване тим, що позивач при поданні позовної заяви заявляла клопотання про витребування у відповідача доказів, які, на її думку, можуть підтвердити доводи позовної заяви, такі витребовувались судом, однак такі докази відповідачем не надано, тобто останнім не виконаного свого процесуального обов'язку, передбаченого ч.2 ст.77 КАС України, а у позивача є обґрунтовані підстави стверджувати, що така процесуальна поведінка відповідача грубо порушує його права, як процесуальні (на подачу доказів), так і конституційні (право на захист).

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що встановлення факту ввезення вищевказаного транспортного засобу на митну територію України гр. ОСОБА_1 відбулось за допомогою електронних баз даних «Інспектор» та ЄАІС ДФС, що підтверджується відповідним витягом та є безспірним фактом. Зазначає, що враховуючи той факт, що транспортний засіб було ввезено на митну територію України позивачем, обов'язок вивезення такого покладено на неї та, відповідно, в неї наявні документи на право користування цим транспортним засобом.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявною в матеріалах справи постановою в справі про порушення митних правил №0846/20900/17 від 20.02.2018 року, перевіркою інформації ЄАІС ДФС України встановлено, що 01.11.2017 року через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1 ввезла на митну територію України транспортний засіб VIN - НОМЕР_1, р.н.НОМЕР_2 в режимі «транзит». Станом на 02.02.2018 року інформація в АСМО «Інспектор» т ЄАІС ДМС України про вивезення з митної території України вказаного автомобіля відсутня.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що не відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Пунктом 1 частини першої статті 95 МК України визначено, що для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

При цьому, згідно з частиною другою цієї статті, до цього строку не включаються: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до частини першої статті 192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було встановлено наявність обставин, передбачених частиною другою статті 95 МК України, в той час як факт перевищення визначеного пунктом 1 частини першої статті 95 МК України 10-денного строку доставки автомобіля більш, ніж на 10 днів, знайшов своє підтвердження.

Відповідно до ч.3 ст.470 МК України, перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивач у своєму позові стверджує, що в'їжджала на територію митного поста на вказаному автомобілі в якості пасажира і вважає спірну ситуацію наслідком помилки з боку працівників митниці або незаконних дій водія автомобіля, у якому вона їхала, який міг скористатись її паспортними даними для того, щоб оформити транспортний засіб на неї.

Разом з цим, обставина ввезення позивачем транспортного засобу VIN - НОМЕР_1, р.н.НОМЕР_2 в режимі «транзит» підтверджується, зокрема, наявним в матеріалах справи витягом з бази даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску (а.с. 79), з якого вбачається, що 01.11.2017 року вказаний транспортний засіб ввозився на територію України, а особою, яка здійснила ввіз вказаного транспортного засобу, згідно даних, є саме ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на те, що доводи позивача про те, що він не кермував вказаним транспортним засобом, спростовуються наведеним вище витягом, суд, керуючись вищенаведеними нормами, приймає до уваги лише інформацію згідно витягу з бази даних Диспетчера ЗМК, що є належним та допустимим доказом і не бере до уваги покази позивача, так як вони нічим не обґрунтовані.

З огляду на це колегія суддів вважає, що вказані обставини підтверджують факт ввезення на митну територію України транспортного засобу VIN - НОМЕР_1, р.н.НОМЕР_2 в режимі «транзит» саме ОСОБА_1, а не іншою особою, про яку зазначає позивач у позові. При цьому, позивачем вони не спростовані належною і допустимою доказовою базою.

Окрім того, в графі «ПІБ» наведеного витягу, окрім прізвища, ім'я та по-батькові позивача, не зазначена інша особа, яка, за твердженнями позивача, перебувала у згаданому автомобілі.

Пунктом 9 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17 листопада 2005 року № 1118, встановлено, що не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, зокрема, на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Особливості митного контролю та митного оформлення ТЗ, зареєстрованих у відповідних реєстраційних органах іноземних держав, що ввозяться на митну територію України з метою транзиту регламентовано Розділом ІV цих же Правил, якими передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі.

Вказані приписи дають підстави зробити висновок про те, що за відсутності необхідних документів, зокрема, виданих на ім'я позивача як власника (користувача) та водія щодо ввезеного транспортного засобу, цей автомобіль на митну територію України в режимі «транзит» пропущено не було б, що, у свою чергу, є додатковою підставою вважати наведені вище твердження ОСОБА_1 необґрунтованими.

Таким чином, обставина ввезення ОСОБА_1 транспортного засобу з VIN - НОМЕР_1, р.н.НОМЕР_2 в режимі «транзит» на митну територію України підтверджена наявними в матеріалах справи доказами та не спростована позивачем.

Статтею 526 Митного кодексу України визначено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, визначені у ч. 4 ст. 494 та ст. 498 Митного кодексу України.

Роз'яснення позивачу його прав підтверджується надісланим на його адресу повідомленням про виклик, що підтверджує сам позивач та доданим ним до матеріалів позовної заяви, та складеним відносно нього протоколом про порушення митних правил. Тому колегія суддів не бере до уваги тверджень позивача про порушення відповідачем його права бути присутнім під час розгляду адміністративних матеріалів у справі про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що, враховуючи системний аналіз наведених вище норм законодавства, що регулюють процесуальний інститут доказування, беручи до уваги наявні у справі докази в їх сукупності, повно та всебічно дослідивши усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, позовні вимоги ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил №0846/20900/18 від 20.02.2018 року є необґрунтованими та спростовуються належними та допустимими доказами у справі, а сама постанова у справі про порушення митних правил прийнята відповідно до вимог чинного законодавства .

Колегія суддів, керуючись статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, якою неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права встановлено підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року у справі № 461/4099/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил - скасувати.

Постанову у справі про порушення митних правил №0846/20900/18 від 20.02.2018р., винесену заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Скоромним Я.І. залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Повне судове рішення складено 17.12.2018 р.