Справа № 140/2026/18
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року ЛуцькСправа № 140/2026/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гринчук Я.О.,

представника позивача Кривчука В.М.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - ДАБІ України, позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, відповідач) про зобов'язання знести за власний рахунок самовільно збудований індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1 шляхом приведення земельної ділянки до попереднього стану.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням за класифікацією видів цільового призначення земель «для ведення особистого селянського господарства».

Згідно з актом проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Державної екологічної інспекції у Волинській області від 03.07.2017 встановлено, що на вказаній земельній ділянці, яка розташована в селі Кримне Старовижівського району в межах стометрової прибережної захисної смуги озера Пісочне в межах Кримненської та Любохинівської сільських рад позивачем здійснено будівництво дерев'яного будинку з навісом розмірами 16,6 м х 13,4 м, яка не була відведена для цієї мети, без документів, що дає право на виконання будівельних робіт, без розробленої та належно затвердженої проектної документації, що є порушенням частини першої пункту «г» частини другої статті 61 Земельного кодексу України та частини другої пункту четвертого статті 89 Водного кодексу України та свідчить про те, що будівельні роботи, виконані ОСОБА_3 містять ознаки самочинного будівництва, визначені частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області використано усі передбачені частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Зокрема, постанови №322 від 06.07.2017 про притягнення позивача до відповідальності за самочинне будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 21.06.2017, згідно якого ОСОБА_3 зобов'язана була знести індивідуальний житловий будинок за адресою: Старовижівський район, село Кримне, вулиця Центральна, 120/1 та повідомити про це Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області до 21.08.2017 та постанова №382 від 14.09.2017 про притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання вимог припису є чинними та не оскаржені.

ДАБІ України стверджує, що використано всі передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на усунення виявлених правопорушень, тому враховуючи ігнорування відповідачем законних вимог суб'єкта владних повноважень, позивач просить суд знести об'єкт самочинного будівництва та привести земельну ділянку за відповідною адресою у первісний стан.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.10..2018 справу було прийнято до провадження та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначено судове засідання на 11:00 19.11.2018.

В подальшому, судові засідання за клопотаннями представників сторін були відкладені на 11:00 28.11.2018, на 11:00 10.12.2018.

У поданому відзиві на позовну заяву від 13.11.2018 ОСОБА_3 зазначає, що вона дійсно здійснила будівництво індивідуального житлового будинку яка не була відведена для цієї мети, без документів, що дає право на виконання будівельних робіт, без розробленої та належно затвердженої проектної документації. Разом з тим, звертає увагу, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. В позовній заяві та доданих доказах не міститься достатніх та допустимих доказів про те, що зведена відповідачем самочинна споруда суперечить суспільним інтересам та порушує права інших осіб, здійснена з істотним порушенням будівельних норм і правил, що унеможливлює її збереження або проведення відповідної перебудови. З підстав наведеного відповідач вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповіді на відзив позивачем не подано.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення, у яких підтвердила факт будівництва ОСОБА_3 індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, яка має інше цільове призначення та без документів, які дають право на виконання будівельних робіт і належно затвердженого проекту. Однак, вважає, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою усунення зазначених порушень, а сам факт здійснення будівництва житлового будинку на земельній ділянці, яка для цього не призначена, без відповідних документів та дозволів не є підставою для знесення самочинного будівництва, тому просила в задоволенні позову відмовити. Крім того, вказала, що з наданих їй пояснень позивачки, вона здійснювала будівництво не житлового будинку, а приміщення для зберігання плодів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,3009 га за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення А 01.03 (для ведення особистого селянського господарства) (а. с. 7).

Згідно акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 03.07.2017, складеного Державною екологічною інспекцією у Волинській області встановлено, що земельна ділянка в АДРЕСА_1, якою користується ОСОБА_3, розміщена в прибережній захисній смузі на узбережжі озера Пісочне Кримненської сільської ради відповідно до проекту прибережних смуг і водоохоронних зон навколо озера Пісочне в межах Кримненської та Любохинівської сільських рад.

В ході натурної перевірки встановлено, що в західній частині озера Пісочне, на земельній ділянці для особистого селянського господарства в прибережній захисній смузі ОСОБА_3 провела будівництво дерев'яного будинку та під навісу розміром 16 м 50 см на 13 м 40 см, що є порушенням частини першої пункту «г» частини другої статті 61 Земельного кодексу України та частини другої пункту четвертого статті 89 Водного кодексу України (а. с. 8).

Основним нормативно-правовим актом, що встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до положень частини першої статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначена Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі - Порядок № 533).

Державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією.

Так, 21.06.2017 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт на об'єкті: індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1.

За результатами вказаної перевірки складено акт №364, в якому встановлено, що ОСОБА_3 на земельній ділянці по вул. Центральна, 120/1, с. Кримне, Старовижівського району, Волинської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3009 га здійснила будівництво індивідуального житлового будинку без права на виконання будівельних робіт та повідомлення про початок виконання будівельних робіт, чим порушила статті 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та складено протокол про адміністративне правопорушення від 21.06.2017, на підставі якого винесено постанову №322 від 06.07.2017 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальність за ч. 4 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 4 250,00 грн. (а. с. 9-21, 23-24).

Відповідно до пунктів 16-17 Порядку №553, за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Таким чином, за фактом вчинення правопорушення, позивачем винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 21.06.2017, згідно якого ОСОБА_3 зобов'язано знести самочинно збудований індивідуальний житловий будинок за адресою: Старовижівський район, село Кримне, вулиця Центральна, 120/1 та повідомити про виконання припису Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області до 21.08.2017 (а. с. 22).

Як слідує з матеріалів справи, 31.08.2017 з метою перевірки виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданого 21.06.2017, Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області проведено позапланову перевірку.

За результатами перевірки складено акт №2799/310817/475 від 31.08.2017, в якому зазначено, що під час проведення позапланової перевірки виконання законних вимог припису посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю від 21.06.2017 щодо знесення індивідуального житлового будинку ОСОБА_3 вимог припису не виконала, чим порушила ч.1 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що складено протокол про адміністративне правопорушення від 31.08.2017 (а. с. 25-31, 32-33).

Постановою по справі про адміністративне правопорушення від 14.09.2017 №382 ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн. (а. с. 34-35).

Вважаючи наявними підстави для знесення самочинно збудованого індивідуального житлового будинку за адресою: Старовижівський район, село Кримне, вулиця Центральна, 120/1, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно з частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Статтею 19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно пункту 1.4 наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, класифікація видів цільового призначення земель визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режим омом, екосистем ними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Земельна ділянка, яка належить відповідачу за видом цільового призначення земель А. 01.03 відноситься до земель для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, випадки, у яких можливе постановлення судом рішення про знесення самочинного будівництва, визначені частинами 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України та статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Згідно з частинами 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил судовому рішенню про знесення самочинного будівництва має передувати рішення суду, яким зобов'язано особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. При цьому, у вказаних випадках судове рішення про знесення самочинного будівництва може бути постановлено, якщо проведення перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Разом з тим, статтею 60 Земельного кодексу України визначено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж зрізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Пунктом «г» частини другої статті 61 Земельного кодексу України визначено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Аналогічна норма закріплена пунктом четвертим статті 89 Водного кодексу України та пунктом другим додатку №13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 №173.

Пунктом 4 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486 визначено, що землі прибережних захисних смуг виділяються у межах водоохоронних зон.

Згідно підпункту «а» пункту 10.4 ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» не допускається розміщення будинків, споруд і комунікацій на землях водоохоронних зон.

Частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначений перелік документів на підставі яких замовник має право виконувати будівельні роботи: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини першої, другої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), об'єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

В ході розгляду справи судом встановлено, що індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1 побудований ОСОБА_3 самочинно на земельній ділянці, яка розміщена в прибережній захисній смузі на узбережжі озера Пісочне Кримненської сільської ради, без отримання документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно розробленого та затвердженого проекту та із порушенням використання земельної ділянки згідно з її цільовим призначенням, що, на думку суду, вже саме по собі є порушенням будівельних норм та правил.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 11 Закону України «Про будівельні норми», застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність.

Відповідно до змісту статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього і воно за рішенням суду підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Суд звертає увагу, що згідно пункту 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Згідно встановлених судом обставин вбачається, що позивачем використано всі передбачені законодавством України заходи реагування та притягнення винної особи до відповідальності, проте вжиті ДАБІ заходи не призвели до усунення відповідачем порушень містобудівного законодавства, виявлених під час проведення перевірок.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує, що відповідачем не доведена, а позивачем підтверджена правомірність заявлених позовних вимог, а тому враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись статтями 243 - 246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_3 знести за власний рахунок самовільно збудований індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, вулиця Центральна, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 14 грудня 2018 року.

Суддя В. В. Дмитрук