Справа № 285/4264/18
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4264/18

Головуючий у 1-й інстанції: Мозговий В.Б.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

12 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі територіального підрозділу Новоград-Волинського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області до ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території,

В С Т А Н О В И В :

16.11.2018 управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі територіального підрозділу Новоград-Волинського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24.11.2018 позов задоволено:

- примусово видворено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 за межі території України в країну громадянської належності - Республіку Білорусь;

- затримано громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 з метою ідентифікації та забезпечення видворення його за межі території України з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців строком до 6 (шести) місяців.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.05.2018 головним спеціалістом Новоград-Волинського РС УДМС України в Житомирській області Сушинською О.Б. виявлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_2 24.02.2015 в'їхав в Україну та перебуває на території України без документів на право проживання та ухилявся від виїзду з України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 1700 грн.

В подальшому, головним спеціалістом Новоград-Волинського РС УДМС України в Житомирській області Сушинською О.Б. 25.05.2018 прийнято рішення №6 про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 яким, зокрема, зобов'язано останнього покинути територію України у термін до 15.06.2018.

16.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом щодо прийняття рішення про примусове видворення відповідача за межі території України та затримання останнього з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців, оскільки відповідач порушив встановлені строки перебування в Україні без документів на право проживання в Україні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення та ухиляється від його виконання, а також у нього відсутні документи на право перебування на території України, в силу чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 26, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до паспорта РР0227685 ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь (а.с.10).

Відповідно до рішення № 6 про примусове повернення з України, вирішено примусово повернути за межі України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2, а також зобов'язано вказаного іноземця покинути територію України у термін до 15.06.2018.

Факт отримання даного рішення відповідачем підтверджується його розпискою від 25.05.2018, відповідно до якої відповідач зобов'язався покинути територію України не пізніше 15.06.2018 року (а.с. 11).

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_2 не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення та ухиляється від його виконання. Разом з тим, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України.

Також вказане підтверджується письмовим поясненням ОСОБА_2, які він надав під час прийняття відносно нього рішень про накладення стягнення та про примусове повернення від 25.05.2018(а.с.11)

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що ОСОБА_2 разом з своїми батьками звертався до органів ДМС з проханням отримати посвідку про тимчасове проживання в Україні на що йому було відмовлено.

Однак, колегія суддів відхиляє вказані доводи відповідача, оскільки відсутні докази такого звернення, як і відсутня сама посвідка про тимчасове проживання в Україні.

Доводи апелянта про те, що насправді ОСОБА_2 нічого не писав та не підписував, а тому пояснення написано від його імені, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Також, не можуть бути прийнятими доводи апелянта про те, при оголошенні позивачем рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, у ОСОБА_2 ніхто не з'ясував про його намір оскаржити дане рішення, оскільки рішення позивача про примусове повернення не становить предмет спору у даній справі.

Згідно ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

В ході апеляційного перегляду даної справи не було встановлено обставин, передбачених ст. ст. 30, 31 Закону, які б виключали прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України, а тому судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача щодо примусового видворення відповідача за межі України.

Доводи апелянта про те, що відповідач не знав про судовий розгляд справи 21.11.18 та не був присутній на ньому, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомлявся шляхом направлення йому тексту повістки кур'єром, однак згідно акту від 19.11.2018 (а.с.34), вручення вказаного повідомлення не представилось можливим, так як за вказаною адресою відповідач відсутній. При цьому, твердження апелянта про те, що на момент проведення судового розгляду справи перебував на лікуванні не підтверджені належними доказами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 268 учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Як слідує із матеріалів справи, повідомлення про розгляд справи було оприлюднено судом на веб-порталі судової влади України 19.11.2018 о 11:28 (а.с.35), тоді як розгляд справи був призначений на 21.11.2018 о 14:00, що свідчить про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Доводи апелянта про відсутність у відповідача доступу до мережі Інтернет, не є підставою вважати про неналежне повідомлення учансика справи про дату, час та місце судового засідання.

Таким чином, станом на час прийняття рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21.11.2018 року відповідач не виконав рішення позивача №6 від 25.05.2018 року про примусове повернення з України, громадянин ОСОБА_2 не покинув територію України і нелегально знаходиться в Україні, оскільки у останнього відсутні документи, які підтверджують законність його перебування на території України, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 підлягає видворенню та затриманню, з метою ідентифікації, з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до 6 місяців.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Загороднюк А.Г. Драчук Т. О.