Справа № 509/1824/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 509/1824/17

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Кириченко П.Л.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта - ОСОБА_1;

представника відповідача - Безлущенка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил та закриття провадження, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил від 23.03.2016 року №0879/50000/15 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України (далі - МК України) та застосування до нього стягнення в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 562 656,00 грн.

Поряд з вказаними вимогами позивач просив закрити провадження у справі, адже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 заявив, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, оскільки не було умислу, направленого на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, також не було наміру ухилятися від сплати митних платежів.

Далі позивач наполягав на тому, що посадова особа митного органу не здійснила повне з'ясування всіх обставин справи, поставилася до розгляду справи однобоко та розглянула її поверхово, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив із того, що документів, які б підтверджували намір позивача здійснити митне оформлення автомобіля марки BMW525, що має реєстрацію в Польщі, в установах митниці відсутні.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а саме: використання товару стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його, вважаючи, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, які мають значення для вирішення справи, порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач наполягав на тому, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, оскільки така складова суб'єктивної сторони, як умисел на вчинення протиправних дій, непідтверджено належними та допустимими доказами.

Наступне, про що зазначає апелянт, це те, що судом першої інстанції не досліджено дотримання митним органом Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 року за №142/5/2092, а саме: не досліджено обставини включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або висновок експерта про визнання митної вартості транспортного засобу.

Заявляючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт вказує на те, що судом проігноровано обставини, що справа про порушення митних правил була розглянута за його відсутності і немає підтвердження про його належне сповіщення про місце і час розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу від Одеської митниці ДФС до суду не надходив.

Апелянт в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на наступне.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи, свідчать, що 26.09.2015 року під час проведення спільних заходів посадовими особами Одеської митниці ДФС та УДАІ ГУМВС України в Одеській області був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 марки BMW525, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 1997 року випуску, країна реєстрації - Польща (далі - автомобіль BMW525).

У ході здійснення митного контролю за інформацією бази даних ПІК Інспектор 2006 та Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України було встановлено, що вказаний автомобіль був тимчасово ввезений на митну територію України 08.12.2011 року через пункт пропуску «Краковець - Корчова» митного поста «Краковець» Львівської митниці смугою «зелений коридор» громадянином Республіки Польща ОСОБА_4, що має постійне місце проживання у Польщі.

Згідно даних реєстраційного документа, позивач також є співвласником автомобіля BMW525.

У той же день, митним органом складено протокол про порушення митних правил №0879/50000/15 за ст. 485 МК України та повідомлено позивача про розгляд справи на 29.10.2015 року (а.с.41-45). Копія протоколу була отримана позивачем, про що свідчить його особистий підпис.

Від правопорушника були відібрані пояснення відповідно до яких, автомобіль BMW525 був ним придбаний 10 вересня 2015 року у громадянина Молдови на кордоні біля Кракова (а.с.46).

Оскільки позивач під час складання протоколу повідомив іншу адресу, ніж ту за якою він зареєстрований та проживає, Одеською митницею ДФС вживались заходи щодо встановлення його місця проживання.

Після встановлення адреси позивача, 17.03.2016 року йому було направлено листа про те, що розгляд його справи відбудеться об 11 годині 23.03.2016 року.

Відповідно до зворотного повідомлення, позивач відмовився від отримання кореспонденції.

23 березня 2016 року заступником начальника Одеської митниці ДФС була прийнята постанова по справі № 0879/50000/15 про порушення митних правил, відповідно до якої, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 562 656,00 грн. (а.с.13-16).

Указана сума штрафу була визначена на підставі розрахунків, що містилися в службовій записці управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Одеської митниці ДФС від 21.10.2015 року №2621/15-70-25 та службовій записці Білгород-Дністровської Одеської митниці ДФС від 30.11.2015 року №3054/15-70-65.

Так, відповідно до даних документів, станом на 26.09.2015 року митні платежі при ввезенні автомобіля BMW525 складали 187 552,00 грн.

Аналіз аргументів, якими суд мотивував своє рішення, та доводів апеляційної скарги свідчить про наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку та у розмірах, встановлених законом.

Станом на 08.12.2011 р., тобто на момент ввезення транспортного засобу BMW525 на митну територію України, був чинний МК України в редакції від 11.07.2002 року №92 IV.

Відповідно до глави 34 даного Кодексу та Закону України від 13.09.2001 за № 2681-III «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України» тимчасове ввезення транспортних засобів дозволяється громадянам-нерезидентам для власних потреб терміном до одного року.

Тобто, нерезидент, який ввіз транспортний засіб з іноземною реєстрацією на територію України у грудні 2011 року, повинен був у вищенаведені строки, вивезти його за межі країни.

Проте, на момент розгляду справи про порушення митних правил, тобто на момент 23.03.2016 року за інформацією бази даних ПІК Інспектор 2006 та Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України, автомобіль не вивезено за межі митної території України.

На теперішній час, спірні правовідносини щодо тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України врегульовані ст. 380 МК України від 13.03.2012 р. №4495VІ.

Так, за вказаним законом, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Порядок державної реєстрації транспортних засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну територію України громадянами, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 292 МК України встановлює, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо такі товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Відповідно до ст. 30 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі.

Зважаючи на викладене, використання транспортного засобу іншою особою, ніж тією, яка такий транспортний засіб увезла, - це використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги. Відповідальність за використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, передбачена ст. 485 МК України (дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений даним кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за котрими покладено на відповідні органи і за які МК України передбачена адміністративна відповідальність.

Наведені норми права свідчать про те, що позивач не підпадає під категорію осіб, яким надаються певні пільги щодо сплати митних платежів, а тому, на думку суду апеляційної інстанції в його діях є склад правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, а саме: використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, а доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до вказаної правової норми, вина позивача у вчиненні правопорушення, встановленого ст. 485 МК України, підтверджується належними та допустимими доказами.

Досліджуючи довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вивчалися обставини правильності визначення йому до сплати митних платежів, колегія суддів встановила наступне.

Дійсно, судом першої інстанції дані обставини не досліджувались, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції дотримуючись принципу офіційного з'ясування усіх обставин справи, витребував у управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання розрахунок митних платежів.

Аналіз вказаного розрахунку у колегії суддів не визвав будь-яких сумнівів, оскільки проведений на підставі Законів України «Про Митний тариф України», «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року» від 28.12.2014 року №73-VІІІ та Податкового кодексу України.

І останнім доводом апеляції є те, що справа про порушення митних правил була розглянута за відсутності позивача і немає підтвердження про його належне сповіщення про місце і час розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що даний довід суперечить фактичним обставинам справи з яких вбачається, що при складанні протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 був присутній, надавав пояснення і вказаний протокол, де була зазначена дата його розгляду, був особисто отриманий правопорушником. Як вище вже зазначалось, після встановлення адреси позивача, 17.03.2016 року йому було направлено листа, з повідомленням про дату розгляду справи про порушення митних правил, однак відповідно до зворотного повідомлення, позивач відмовився від отримання кореспонденції.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та вірно зазначена юридична кваліфікація встановлених фактів, колегія суддів, згідно зі ст. 316 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Отже, нормами КАС України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил та закриття провадження - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко