Справа № 320/5177/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Київ справа № 320/5177/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення з 1 грудня 2017 р. виплати призначеної за віком пенсії позивачу;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу заборгованість з виплати призначеної пенсії за період з грудня 2017 р. по травень 2018 р. включно, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк»;

- допустити негайне виконання рішення в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка за місцем фактичного проживання перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком. Із з грудня 2017 р. року виплату пенсії припинено з підстав, що не передбачені ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - через скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, яку вже поновлено. Вважає, що припиненням виплати пенсії порушено право позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2018 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 2 листопада 2018 р.

1 листопада 2018 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Вказав, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи. 10 жовтня 2017 р. позивач звернувся до управління із заявою про запит пенсійної справи із Залізничного району м. Львова. Зазначає, що позивача було включено до списку на отримання інформації для призначення (поновлення) пенсії ВПО від 12 жовтня 2017 р. У подальшому 17 листопада 2017 р. до відповідача надійшла електрона пенсійна справа позивача, а 24 листопада 2017 р. надійшла паперова пенсійна справа. Згідно з атестатом № 364 від 13 листопада 2017 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області позивач забезпечений пенсією до 30 листопада 2017 р.

Рішенням №69 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішнього переміщеним особам від 23 листопада 2017 р. «Про призначення (відновлення) та відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат» пенсійна справа позивача була взята на облік без виплат з 1 грудня 2017 р., оскільки за попереднім місцем проживання/перебування 12 жовтня 2017 р. було скасовано дію довідки ВПО.

Стверджує, що позивач 16 квітня 2018 р. звернувся до управління із заявою про поновлення виплати пенсії. 3 травня 2018 р. рішенням № 92 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішнього переміщеним особам позивачу виплату пенсії поновлено з 1 червня 2018 р.

2 листопада 2018 р. до суду надійшло клопотання від позивача про подальший розгляд справи за відсутності позивача в порядку письмового провадження.

2 листопада 2018 р. у судове засідання сторони не прибули.

Ураховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи здійснено судом без участі представників сторін у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач є громадянином України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3. Позивач є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1.

Позивача було взято на облік як внутрішньо переміщену особу згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області від 9 жовтня 2017 р. № , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3, 07400.

Пенсійна справа позивача перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, де позивач раніше обліковувався як внутрішньо переміщена особа та отримував до 1 грудня 2017 р. щомісячно пенсію на банківський рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк".

10 жовтня 2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про запит пенсійної справи з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. До заяви було надано довідку № від 9 жовтня 2017 р., в якій зазначено фактичне місце проживання - АДРЕСА_2, та місце реєстрації - АДРЕСА_3.

Позивача було включено до списку на отримання інформації для призначення (поновлення) виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам від 12 жовтня 2017 р. №120.

17 листопада 2017 р. до відповідача надійшла електронна пенсійна справа позивача, а 24 листопада 2017 р. надійшла паперова пенсійна справа. Згідно з атестатом № 364 від 13 листопада 2017 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області позивач забезпечений пенсією до 30 листопада 2017 р.

Рішенням № 69 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішнього переміщеним особам від 23 листопада 2017 р. «Про призначення (відновлення) та відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат» припинено виплату пенсії у зв'язку з нововиявленими обставинами окремим внутрішньо переміщеним особам, зокрема: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Встановлено, що пенсію призначено рішенням комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішнього переміщеним особам від 26 жовтня 2017 р. № 65 за поданням списку відповідача від 12 жовтня 2017 р. № 120 та на підставі актів обстеження матеріально-будівельних умов сім'ї. Крім того, 2 листопада 2017 р. до управління соціального захисту населення Броварської міської ради надійшла особова справа на ОСОБА_2 та на ОСОБА_3 На підставі надісланих довідок Залізничного відділу управління соціального захисту населення м. Львів, де ці особи перебували на обліку до останього часу, з'ясовано, що їх довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб були скасовані 12 жовтня 2017 р. У разі скасування дії довідки (п.п. 4 п. 12 Порядку 2), поновлення виплат можливо лише через шість місяців після припинення (п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365). У зв'язку з цим вказані внутрішньо переміщені особи мають право на поновлення пенсії з 13 квітня 2018 р.

16 квітня 2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

У зв'язку з цим позивача було включено до списку на отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування № 149 від 26 квітня 2018 р.

Рішенням № 92 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 3 травня 2018 р. позивачу поновлено виплату пенсії з червня 2018 р.

23 липня 2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо повернення заборгованості з виплати пенсії за період з грудня 2017 р. по червень 2018 р.

6 серпня 2018 р. листом № 615/П-01 відповідач повідомив позивача, що оскільки на підставі рішення Залізничного управління соціального захисту населення м. Львова 12 жовтня 2017 р. було скасовано дію довідки ВПО, то згідно з рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 92 від 3 травня 2018 р. виплату пенсії поновлено з 1 червня 2018 р., пенсію за липень 2018 р. виплачено в липні поточного року.

Проте, згідно з п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 365 від 8 червня 2018 р. борг за період з грудня 2017 р. по червень 2018 р. буде виплачено після прийняття окремого порядку за наявності фінансування цих витрат.

Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з грудня 2017 р. по травень 2018 р. року протиправними, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 р. № 1706-VII (далі - Закон №1706-VII) закріплено гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Як убачається із ст.7 Закону №1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою, та наявність рахунку в установах публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (п.1).

Відповідно до вимог ст.12 Закону №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Згідно з листом відповідача від 12 жовтня 2017 р. рішенням Управління соціального захисту населення м. Львова позивачу скасовано довідку про взяття на облік згідно з п.3 ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" .

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх … у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право детально регламентовано у Законах України №1788-XII від 5 листопада 1991 р. «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та №1058-IV від 9 липня 2003 р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Названими правовими нормами Законів визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом №1788-XII. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом №1058-IV пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Позивач є громадянином України та відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV набув право на отримання пенсії за віком, яка була йому призначена пенсійним фондом, зазначений факт не є спірним у цій справі.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачено частиною першою статті 49 Закону №1058-IV, якими є: виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом встановлено, що позивачу припинено виплату пенсії 23 листопада 2017 р. протоколом засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 69, а відмовлено в поновленні виплати пенсії на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених особам № 92 від 3 травня 2018 р.

Надаючи правову оцінку факту припиненню виплати пенсії позивачу, суд бере до уваги таке.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

У ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду. Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією листа відповідача від 6 серпня 2018 р. виплату пенсії позивачу з грудня 2017 р. припинено у зв'язку із скасуванням 12 жовтня 2017 р. довідки внутрішньо переміщеної особи.

Водночас Законом №1058-IV не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 р. № 1382-IV (далі - Закону № 1382-IV) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на виплату пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

У цих рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Водночас, як встановлено судом, прийняте комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішнього переміщеним особам рішення про припинення з грудня 2017 р. виплати позивачу пенсії не містить зазначення передбачених законом підстав для вчинення таких дій.

Так, у рішенні № 69 від 23 листопада 2017 р. як на підставу для припинення виплати пенсії позивачу здійснюється посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Однак, як свідчить аналіз положень Закону №1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Суд наголошує, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас суд зазначає, що скасування довідки внутрішньо переміщеної особи чи відсутність підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова Кабінету Міністрів України №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера, на відміну від інших громадян України, здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з грудня 2017 р. по травень 2018 р. було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо припинення з 1 грудня 2017 р. виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_3 та зобов'язання Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_3 заборгованість у виплаті призначеної за віком пенсії за період з грудня 2017 р. по травень 2018 р. підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про допущення негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд враховує, що пенсійні виплати позивачу є періодичними, здійснюються з коштів Пенсійного фонду України, а тому дійшов висновку, що клопотання позивача про допущення рішення про поновлення виплати пенсії за віком до негайного виконання у межах суми стягнення пенсії за один місяць підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було припинено виплату пенсії позивачу, протиправно не було поновлено позивачу виплату пенсії, отже порушено права позивача на отримання пенсії та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що дії та бездіяльність відповідача були протиправними. Право позивача на отримання пенсії порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. згідно з квитанцією від 2 жовтня 2018 р. № 29.

Суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст.139 КАС України, тому з урахуванням повного задоволення позовних вимог присуджує позивачу 704 грн. 80 коп. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (код ЄДРПОУ - 37892505) щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) пенсії за віком з грудня 2017 р.

Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (код ЄДРПОУ - 37892505) виплатити ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) заборгованість по призначеній пенсії за віком за період з грудня 2017 р. по травень 2018 р.

Допустити до негайного виконання судове рішення в частині виплати пенсії за віком ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) у межах суми стягнення пенсії за один місяць

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, фактична адреса проживання: АДРЕСА_5, 07400, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач - Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, адреса: бул. Незалежності, 11, м. Бровари, Київська область, 07400, код ЄДРПОУ - 37892505.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 13 грудня 2018 року.