Справа № 240/5272/18
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Житомир справа № 240/5272/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги, яку він отримував під час проходження військової служби, врахувавши виплачені суми.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що при його звільненні з військової служби відповідачем здійснено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги без урахування щомісячної додаткової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року. Внаслідок чого звернувся до відповідача, із заявою про здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні із врахуванням 60% щомісячної додаткової грошової винагороди, проте отримав відмову, мотивовану відсутністю законодавчих на те підстав.

Ухвалою судді від 15.11.2017 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву №№10554 від 10.12.2018 відповідач заперечив проти позову, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції вказав, що у відповідності до п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України додаткова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, зокрема одноразової допомоги при звільненні. З наведених підстав відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд враховує наступне.

Встановлено, що наказом тво начальника штабу-першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 №184-рс від 27.09.2017 звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з урахуванням підпункту «ї» п.1 ч.8 ст 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (а.с. 13).

Вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна - військова строкова служба 02 роки 00 місяців 18 діб та військова служба за контрактом 11 років 06 місяців 13 діб.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №82 від 27.09.2017 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 14).

Разом з тим, відповідно до цього наказу зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити наступні виплати: премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 470 % від посадового окладу в повному розмірі за період служби з 01.09.2017 по 27.09.2017, згідно указу Міністра оборони України №44 від 27.01.2016; щомісячну надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період служби з 01.09.2017 по 27.09.2017, згідно наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008; щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення з 01.09.2017 по 27.09.2016 у повному розмірі та грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 у розмірі 56961,45 грн .

Окрім того, вказаним наказом зобов`язано виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, розмір якої складав 32357,00 грн, що підтверджується грошовим атестатом серії ЗУ №273148 (а.с. 13).

Не погоджуючись з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги при звільнені ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII).

За приписами частини 2 статті 15 Закону №2011-XII у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина 4 статті 9 Закону України №2011-XII).

Відтак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (чинної на момент виникнення спірних правовідносин, далі Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

При цьому, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» №889 від 22.09.2010 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Постанова №889), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Зокрема пунктом 2 Постанови №889 встановлено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Відповідно до Постанови № 889 та з метою визначення порядку та умов виплати військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди наказом Міністерства оборони України №550 від 24.10.2016 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Інструкція).

Так, у відповідності до пункту 3 Інструкції №550 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Разом з тим, п.5 цієї Інструкції передбачено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) Військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік (п.9 Інструкції).

З приводу означеного слід зазначити, що вищезазначеними пунктами унормовано порядок виплати винагороди військовослужбовцям. Зокрема, така виплата здійснюється, як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням та лише за наявності наказу командира (начальника) Військової частини (установи, організації), яким встановлено її розміри.

Однак, розмір винагороди у відповідності до положень пункту 10 Інструкції №550, командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати, за наявності на те обставин, а саме: порушення статутних правил несення служби; особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки; уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб.

Проаналізувавши вищевикладені норми законодавства України, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку, що винагорода, встановлена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні на підставі частини 2 статті 15 Закону України №2011-ХІІ у зв`язку із закінченням строку контракту.

Суд вважає за потрібне, наголосити, що така винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у Постанові № 889 та лише на підставі наказу командира (начальника).

Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення та водночас не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.10.2018 (справа 817/1207/17).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

За приписами статті 19 Основного Закону України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність протиправності дій/бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ти виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки відповідачем у повній мірі доведено правомірність її дій, в порядку статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та те, що у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, відповідно питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 255 КАС України, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов