Справа № 160/7961/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

13 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 160/7961/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року в адміністративній справі №160/7961/18 (головуючий 1-ї інстанції Жукова Є.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 24.10.2018 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства юстиції України про задоволення скарги ТОВ «ПКК «Спецбудналадка», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 08.06.2018 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.06.2018 року за №17882-33-18, оформлене наказом Міністерства юстиції України від 23.07.2018 року №2423/5 «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень»;

- зобов'язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які скасовані на підставі оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 23.07.2018 року №2423/5.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі та роз'яснено позивачу право на звернення з даним позовом до відповідного місцевого загального суду в порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції врахував суб'єктний склад можливих власників майна, стосовно якого відповідачем прийнято наказ про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також суть наявного між ними спору про право, та дійшов висновку, що спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України у цьому Кодексі термін «суб'єкт владних повноважень» вживається в такому значенні: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Тобто при розгляді конкретного спору суду необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що даний спір підлягає вирішенню саме в порядку адміністративного судочинства, оскільки у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні повноваження Міністерства юстиції України. На думку позивача, хоч спірні правовідносини і виникли між учасниками справи у зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, визначальним є той факт, що відповідач є суб'єкт, який здійснює у спірних правовідносинах владні управлінські функції на основі законодавства і позивач оскаржує рішення відповідача з підстав неналежного виконання ним своїх функцій у процедурі розгляду скарги та прийняття рішення за результатами її розгляду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким твердженням апелянта з огляду на наступне.

Згідно тексту позовної заяви позивачу на праві власності належить об'єкт нерухомого майна, а саме: пансіонат відпочинку (база відпочинку) батьків та дітей «Аквамарин», розташований за адресою: Запорізька область, Якимівський р-н, смт.Кирилівка, вул.Коса Пересип (Коса «Пересип»), буд.136, площа земельної ділянки 73500 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою №134427121 від 15.08.2018 року.

Щодо набуття позивачем - ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» права власності на спірне майно, згідно тексту адміністративного позову, вбачається, що таке право у нього виникло в результаті укладення з ПАТ «Брокбізнесбанк» договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного раніше між ПАТ «Брокбізнесбанк» та фізичною особою ОСОБА_6

Далі позивач зазначає, що 16.07.2018 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації розглянуто скаргу ТОВ «ПКК «Спецбудналадка», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 08.06.2018 року, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 11.06.2018 року за №17882-33-18 щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.03.2018 року №40031365, від 08.05.2018 року №40998196 прийняті державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно М.Ю. та рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2018 року №40736715, від 03.05.2018 року №40914076 прийняті державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Ткаліч В.О..

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не заявляє вимог щодо визнання протиправними дій відповідача, як суб'єкта владних повноважень, щодо порядку розгляду Комісією скарги ТОВ «ПКК «Спецбудналадка», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Далі, в адміністративному позові зазначено, що на підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, відповідачем прийнято наказ від 23.07.2018 року №2423/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.03.2018 року №40031365, від 08.05.2018 року №40998196, прийняті державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно М.Ю. та рішення про державу реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2018 року №40736715, від 03.05.2018 року №40914076, прийняті державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Ткаліч В.О., внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування записів, внесених на підставі цих рішень.

Колегія суддів звертає увагу, що з тексту адміністративного позову та позовних вимог вбачається, що на підставі оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 23.07.2018 року №2423/5 скасовано записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності позивача на спірне нерухоме майно.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що наказом Міністерства юстиції України скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» на об'єкт нерухомого майна: Пансіонат відпочинку (база відпочинку) батьків та дітей «Аквамарін», розташований за адресою: Запорізька обл., Якимівський р-н, смт.Кирилівка, вул.Коса Пересип (Коса «Пересип»), буд.136, площа земельної ділянки 73500 кв.м..

Позивач, посилаючись на норми цивільного законодавства, вважає порушеним його право власності на вказаний вище об'єкт нерухомості (як іпотекотдержателя) внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного наказу.

З установлених судом першої та апеляційної інстанції вимог адміністративного позову вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що позовні вимоги в даному спорі є похідними від права власності на нерухоме майно, а тому даний спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного або господарського судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки фізичних та/або юридичних осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір має характер приватноправового, оскільки полягає у встановленні або спростуванні права власності, правомірності виникнення такого права за тим чи іншим його суб'єктом.

Суд апеляційної інстанції також враховує правові висновки Великої палати Верховного Суду, зокрема, постанови від 14.03.2018 справа №396/2550/17 (72850788), від 21.03.2018, справа №802/1792/17-а (73054799), від 17.04.2018 справа №815/6956/15, від 08.05.2018 справа №826/1001/15 (73903057), від 04.09.2018 року №915/127/18.

Велика Палата Верховного Суду в подібних правовідносинах щодо оскарження реєстраційних дій, у тому числі щодо майна, яке є предметом іпотеки, висловила позицію, за якою, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року в адміністративній справі № 160/7961/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року в адміністративній справі №160/7961/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак