Справа № 520/9864/18
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 р. № 520/9864/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу № 520/9864/18 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про прокуратуру" по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити ОСОБА_1 пенсію у разі втрати годувальника по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2, здійснивши виплату недоотриманих сум пенсії та в подальшому провадити виплати, індексацію та перерахунки відповідно до діючого законодавства.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що звернулась до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про прокуратуру" по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2. Проте, рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 31 від 03.08.2018 відмовлено у задоволенні вказаної заяви. ОСОБА_1 вважає, що дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про прокуратуру" по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2 є протиправними та просить суд зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити їй пенсію у разі втрати годувальника по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2, здійснивши виплату недоотриманих сум пенсії та в подальшому провадити виплати, індексацію та перерахунки відповідно до діючого законодавства.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 відкрито спрощене провадження по справі № 520/9864/18 в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов, відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

04.12.2018 представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та зазначив, що при винесенні спірного рішення діяв у межах та спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

У зв'язку з тим, що син позивача, ОСОБА_2, який отримував пенсію відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та на утриманні якого вона перебувала помер 03.05.2018, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із відповідною заявою та необхідним пакетом документів, в якій просила про переведення з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про прокуратуру" по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2

Рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 31 від 03.08.2018 відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки пенсія ОСОБА_2 призначена згідно Законом України "Про прокуратуру" призначена на підставі постанови суду та у зв'язку з тим, що загальний розмір пенсії позивача зменшується з 2453,33 до 1452,00 грн. Також, у вказаному рішенні, як на підставу відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1, відповідачем зазначено про те, що до загального страхового стажу померлого ОСОБА_2 не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2007 та з 01.01.2009 по 04.11.2010, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування відсутні відомості за відповідні періоди та в матеріалах пенсійної справи відсутня довідка про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Щодо правового регулювання спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 1.1 та п. 1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації); заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Згідно з п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року, а також, зокрема, документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, має такі документи); свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Так, пунктом 2.8 Порядку № 22-1 передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Враховуючи те, що позивач перебуває на обліку у відповідача, де отримує пенсію за віком, а також ту обставину, що судовим розглядом встановлено, що матеріали пенсійної справи покійного сина ОСОБА_1 знаходяться в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та той факт, що ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України "Про прокуратуру", документи, що вимагаються при призначенні пенсії, у відповідача наявні.

Разом з тим, з урахуванням вимог п. 2.3 Порядку № 22-1 особа, яка звертається про призначення (переведення) пенсії у зв'язку з втратою годувальника, окрім документів, що повинні бути наявні у пенсійній справі, повинна надати: довідку про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Згідно з п. 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Судом встановлено, що позивач до заяви про призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника долучила свідоцтво про народження сина, ОСОБА_2 серії НОМЕР_2, що підтверджує родинні відносини, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_3

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого ОСОБА_2, має право на передбачену ч.19 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на ту обставину, що оскільки померлому сину позивача призначена пенсія на підставі рішення суду, підстав для переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про прокуратуру" відсутні, оскільки таких обмежень чинним законодавством України не передбачено.

Крім того, суд критично ставиться до посилань у спірному рішенні на те, що до загального страхового стажу померлого ОСОБА_2 не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2007 та з 01.01.2009 по 04.11.2010, виходячи з того, що норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про прокуратуру" не передбачають необхідності по новому визначати розмір пенсії померлого годувальника.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що судом встановлено право позивача на пенсію, передбачену ч.19 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з втратою годувальника та ту обставину, що саме рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 31 від 03.08.2018 відмовлено ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про прокуратуру" по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати вказане рішення й зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про прокуратуру" по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2.

Щодо позовної вимоги позивача в подальшому провадити виплати, індексацію та перерахунки відповідно до діючого законодавства, суд зазначає наступне.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

З огляду на фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, суд виходить з того, що заявлена позивачем вимога є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України)

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1, Харків, 61045, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (місцезнаходження - майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків, 61022, ідентифікаційний код - 41248278) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 31 від 03.08.2018, яким відмовлено ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про прокуратуру" по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про прокуратуру" по матеріалам пенсійної справи померлого ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справа розглядалась в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.С. Мороко