Справа № 214/7126/18
Суддя: Ткаченко А. В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/7126/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Ткаченка А.В.,

за участю: секретаря - Фастовець Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі адміністративну справу №214/7126/18 за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Грамотенка Олександра Миколайовича, інспектора поліції ППП в м. Кривий Ріг УПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 жовтня 2018 року інспектором поліції ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області, Грамотенком О.М. було винесено постанову серія НК №428297 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі передбачене ч. 1 ст.121-2, Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення, у виді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп. на водія ОСОБА_2.

Зі змісту винесеної постанови вбачається, що водій ОСОБА_2 12.10.2018 р. о 17:30, керуючи транспортним засобом, номерний знак НОМЕР_1, перевозив пасажирів по маршруту більше ніж дозволено технічними характеристиками ТЗ, чим порушив п.21.1. ПДР - Перевезення водіями ТЗ пасажирів понад максимальну кількість, визначену в реєстраційних документів на цей ТЗ.

З вказаною постановою ОСОБА_2 не згодний, правопорушення він не вчиняв, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП.

Крім того, представник позивача вказав, що зазначаючи в оскаржуваній постанові про перевезення позивачем пасажирів в більшій кількості, ніж це передбачено технічними характеристиками транспортного засобу, відповідач не вказав, яку саме кількість пасажирів перевозив того числа ОСОБА_2 та не зазначив, яка допустима кількість пасажирів даним ТЗ, д.н.з. НОМЕР_1, передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та реєстраційними документами, тобто не виконав вимог закону щодо зазначення в постанові об'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Під час складання оскаржуваної постанови поліцейський не з'ясував всіх обставин справи, не прийняв до уваги пояснення водія, не залучив свідків. Крім того, крім самої постанови, поліцейським не надано будь-яких інших доказів його вини у вчиненні правопорушення.

За таких обставин вважає, що відповідач не надав доказів про те, що позивач керуючи ТЗ перевищив максимальну кількість пасажирів, визначену в реєстраційних документів на цей ТЗ., тому вина водія у вчинення правопорушення належним чином не доведена, прийняте поліцейським рішення про притягнення його до відповідальності є необґрунтованою, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

19 листопада 2018 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідачем 12.10.2018 року близько 17-30 години в м. Кривий Ріг по вул. Володимира Великого, було помічено, що водій ОСОБА_2, як з'ясувалося після зупинки т/з БАЗ 2215 д.н.з. НОМЕР_2 працюючи в режимі маршрутного таксі рухаючись по маршруту перевозив пасажирів більш ніж дозволено технічними характеристиками т/з, чим порушив п. 21.1 ПДР України. Також, відповідач зазначає, що він підійшов до позивача, представився згідно п. 3 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», повідомив причину зупинку. Переконавшись. Що вимоги ст.. 278 КУпАП виконані. Перейшов до розгляду справи. Зачитав позивачу його права зазначені у ч. 1 ст. 268 КУпАП та ст.. 63 Конституції України. Після з'ясування всіх фактичних даних ним було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2. А саме: перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за що передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Тому вважає, що постанова є законною і обґрунтовано, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Представник позивача до зали судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до зали судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав.

Відповідно до постанови серії НК № 428297 від 12.10.2018 року, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 121-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с.6).

Частиною 1 ст. 121-2 КУпАП передбачає відповідальність за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Об'єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок реєстрації та експлуатації транспортних засобів Об'єктивна сторона правопорушення виражається у т.ч. і перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб (формальний склад).

Згідно п 21.1 ПДР України, дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.

Судовим розглядом встановлено, що накладаючи адміністративне стягнення відповідач виходив з положень п. 21.1 ПДР України, якими передбачено, що дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.

Правила дорожнього руху конкретизують вимоги до пасажирів, які повинні сидіти або стояти (якщо це передбачено конструкцією транспортного засобу) у призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування, і посилюють вимоги до їх перевезення - дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, передбаченій технічною характеристикою, так щоб вони не заважали водію керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення. При цьому, і Правила перевезення пасажирів і Правила дорожнього руху визначають, що транспортні засоби, які використовуються для перевезення пасажирів повинні відповідати вимогам безпеки, охорони праці та екології, державним стандартам, мати відповідну ліцензійну картку, знаходитися в належному технічному і санітарному стані і бути укомплектованими відповідно до вимог Правил дорожнього руху.

Крім того, згідно п. 27 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.97р. № 176, в редакції від 26.09.2007р. № 1184 з наступними змінами у салоні автобуса розміщується інформація, зокрема, загальна пасажиромісткість із зазначенням окремо кількості місць для сидіння пасажирів.

Даними Правилами визначено, що пасажиромісткість - передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та визначена у реєстраційних документах кількість місць для перевезення пасажирів у транспортному засобі.

А отже, кількість пасажирських сидячих і стоячих місць вказана в реєстраційних документах транспортного засобу і залежить від моделі самого транспортного засобу.

Суд приймає до уваги посилання представника позивача, що в спірній постанові не вказано, яку саме кількість пасажирів перевозив ОСОБА_2 та не зазначено, яка допустима кількість пасажирів т.з. БАЗ 22154 СПІ з д.н.з. НОМЕР_1 передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та реєстраційний документ, тобто не виконав вимоги закону щодо зазначення в постанові об'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-1 КУпАП.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Нормами ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що «органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення в тому числі і ч. 1 ст. 121-2».

Крім того, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП. Постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті ст.258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією ВС висвітленою в постанові суду від 30 травня 2018 року у справа №337/3389/16-а

Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, в постанові про накладення адміністративного стягнення на позивача не зазначено даних про кількість місць, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу, яким керував останній у момент його зупинки відповідачем, ані про фактичну кількість пасажирів, які знаходилися в транспортному засобі в момент його зупинки.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів про наявність порушення позивачем Правил дорожнього руху та не спростовано твердження позивача і його представника.

Суд також звертає свою увагу, що в матеріалах справи відсутні матеріали відео фіксації, порядок використання яких встановлено п. 9 ч.1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Отже, всупереч вимог КАС та КУпАП, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження перевезення позивачем пасажирів у транспортному засобі в більшій кількості, ніж передбачено технічною характеристикою, та порушення останнім правил дорожнього руху

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність у відповідача доказів правомірності свого рішення та не доведеності у судовому засіданні провини ОСОБА_2

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що вимоги позивача щодо скасування постанови серії НК № 4282976 від 12.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги в частині визнання дій відповідача протиправними, то вони не підлягають задоволенню за таких підстав.

Способи судового захисту порушених прав, свобод або законних інтересів осіб у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд у даній категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду визнати неправомірними дії суб'єкта владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що ефективним та достатнім способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача у даній справі є скасування постанови серії НК № 4282976 від 12.10.2018 року.

Крім того, позивач зі скаргою на дії інспектора не звертався, службова перевірка наявності в діях інспектора ознак протиправної поведінки не проводилася та відповідно до вимог ст. 222 КУпАП відповідач має право розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення, безпосередньо за ч. 1 ст.121-2 КУпАП України, тобто останній діяв в межах своїх повноважень.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що дії відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. Отже, не діями відповідача, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч.1ст. 247 КУпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.3) ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право в т.ч. скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного і у відповідності зі ст. 2, 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України , ст.ст. 122 ч. 2, 222, 251, 254, 255, 256, 280, 288 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Грамотенка Олександра Миколайовича, інспектора поліції ППП в м. Кривий Ріг УПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову серії НК № 428297 від 12.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_2 - зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідача: Грамотенко Олександр Миколайович - інспектор поліції ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області, юридична адреса: вул. Волгоградська, 11, м. Кривий Ріг. Дніпропетровська область.

Суддя А.В. Ткаченко