Справа № 826/7247/17
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7247/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року, головуючий суддя Смолій І.В., судді Григорович П.О., Шрамко Ю.Т., у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Ставеччина» до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України, Міністерство аграрної політики та продовольства України, Український державний фонд підтримки фермерських господарств про визнання протиправною бездіяльності та про зобов'язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

Фермерське господарство «Ставеччина» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині неприведення в дію відносно позивача Фермерського господарства «Ставеччина» вимог Постанови КМ України від 13 січня 1993 року №19 «Про хід виконання Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та рішення Уряду з цього питання, вимог Закону України «Про фермерське господарство», вимог Закону України «Про пріоритетність розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», Указу Президента України від 15 червня 2002 року «Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села», вимог Бюджетного Кодексу України, вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в частині не включення до складу статті видатків в Державному Бюджеті України на відшкодування позивачеві понесених витрат з облаштування окремої садиби Фермерського господарства «Ставеччина» та зобов'язати Кабінет Міністрів України здійснити усі, передбачені чинним законодавством України дії, щодо виконання відносно ФГ «Ставеччина» Постанови від 13.01.1993 року №19 «Про хід виконання Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та рішень Уряду з цього питання», вимог Закону України «Про фермерське господарство», вимог Закону України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», Указу Президента України від 15.06.2002 №640/2002 «Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села», вимог Бюджетного Кодексу України, вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та передбачені законодавством заходи щодо прийняття рішення про включення до складу статті видатків в Державному бюджету України на 2018 рік видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з облаштуванням ФГ «Ставеччина» відокремленої садиби за адресою: Шкурат хутір Ставеччина, Ковельського району Волинської області за власні кошти, у передбаченому діючим законодавством України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач Кабінет Міністрів України подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2018 року та приняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 29.01.1993 року №2.2/35 доведено головам селищних, сільських Рад, фермерам Ковельської району постанову Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 року №19 «Про хід виконання Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та рішень Уряду з цього питання».

Постановою Кабміну передбачено вжиття належних організаційно-економічних заходів для забезпечення виконання Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991 року №2009-ХІІ (надалі по тексту - Закон №2009-ХІІ), а саме відродження конкурентоспроможного приватного аграрного сектора економіки; добір претендентів у фермери переважно на конкурсній основі, здатний вести на рівні сучасних вимог багатогалузеве сільське господарство; організацію оптимальних за розміром селянських (фермерських) господарств, з урахуванням й оренди землі, що мають забезпечити розширене відтворення виробництва переважно за рахунок власних коштів, не допускати обмеження розміру ділянок, що надаються для цих цілей, середньою земельною часткою; надання різнобічної допомоги в становленні й розвитку господарств (матеріальна і фінансова підтримка, введення в практику довгострокового кредитування банком новостворених господарств для купівлі матеріально-технічних ресурсів під заставу виробленої сільськогосподарської продукції, удосконалення форм співробітництва й кооперації з суб'єктами інших форм власності, науковими установами, поліпшення агрохімічного, технічного зооветеринарного обслуговування господарств за місцем їх знаходження); заохочення фермерів до більш широкої участі у формуванні державного замовлення та заготівлях сільськогосподарської продукції, соціальному відроджені села; активізацію діяльності Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств та його обласних відділень.

Кабміном запропоновано Міністерству фінансів України передбачити в проектах державного бюджету щорічне виділення коштів Українському державному фонду підтримки селянських (фермерських) господарств, а саме встановити, що на період становлення селянських (фермерських) господарств за рахунок коштів Фонду їм відшкодовується: до 30 відсотків вартості будівництва тваринницьких приміщень, включаючи вартість проектно-кошторисної документації; до 15 відсотків витрат на купівлю першого трактора, комбайна, вантажного автомобіля.

Відповідачем затверджено підтримку селянських (фермерських) господарств у місячний строк, порядок відшкодування селянським (фермерським) господарствам вартості будівництва тваринницьких приміщень та витрат на купівлю першого трактора, комбайна і вантажного автомобіля й граничні обсяги цих витрат у розрахунку на господарство.

Міністерству сільського господарства і продовольства, Міністерству економіки разом з Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київського та Севастопольського міськими державними адміністраціями Уряд затвердив при розміщенні інвестицій починаючи з 1993 року щомісячно спрямовувати в цілому по Україні не менше 5 відсотків централізованих державних капіталовкладень, що виділяються на соціальний розвиток села, окремим рядком для селянських (фермерських) господарств. Своєю Постановою Уряд затвердив зазначені капітальні вкладення спрямовувати на будівництво під'їзних шляхів до селянських (фермерських) господарств, електро-радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем, меліорацію земель за державною програмою, а у трудонедостатніх селах також на спорудження житла і господарських будівель для потреб сім'ї.

Міністерству сільського господарства і продовольства, Міністерству економіки, Державному комітетові по водному господарству, Міністерству фінансів разом з Асоціацією фермерів України Уряд постановив у двомісячний строк розробити і затвердити порядок умови і граничні розміри виділення на одне господарство державних капітальних вкладень, що спрямовуються на становлення і розвиток селянських (фермерських) господарств, та механізм відшкодування за рахунок державного бюджету вартості робіт, за умови виконання вказаних робіт згідно з проектами спеціалізованих організацій за власні кошти селянських (фермерських) господарств.

Як зазначив позивач, станом на дату подання позовної заяви відбулися відповідні зміни в законодавстві, однак норми залишаються чинними.

Відповідно до вимог Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року №973-IV (надалі - Закон №973-IV), фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Відповідно до вимог Закону №973-IV, фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Згідно з вимогами ст.5 Закону №973-IV, громадяни, що створили фермерське господарство, мають право облаштувати житло в тій частині наданої для ведення фермерського господарства земельної ділянки, з якої забезпечується зручний доступ до всіх виробничих об'єктів господарства. Якщо житло членів фермерського господарства знаходиться за межами населених пунктів, то вони мають право на створення відокремленої фермерської садиби, якій надається поштова адреса.

Відокремленою фермерською садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, яка знаходиться за межами населеного пункту.

Для облаштування відокремленої садиби фермерському господарству надається за рахунок бюджету допомога на будівництво під'їзних шляхів до фермерського господарства, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем.

Відповідно до вимог ст.9 Закону №973-IV, новоствореним фермерським господарствам у період становлення (перші три роки після його створення, а у трудонедостатніх населених пунктах - п'ять років), фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, та іншим фермерським господарствам надається допомога за рахунок державного і місцевого бюджетів, у тому числі через Український державний фонд підтримки фермерських господарств.

Кабмін щорічно в проекті Державного бюджету України передбачає кошти на підтримку фермерських господарств.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щорічно передбачають кошти в проектах місцевих бюджетів на підтримку фермерських господарств.

Кошти Державного бюджету України спрямовуються на меліорацію земель, у тому числі їх зрошення та осушення, а також на консервацію та рекультивацію малопродуктивних сільськогосподарських угідь, на придбання сільськогосподарської техніки (комбайнів, тракторів, автомашин, бульдозерів, сівалок тощо).

За рахунок місцевих бюджетів фермерським господарствам може надаватися допомога у будівництві об'єктів виробничого і невиробничого призначення, житла, проведенні заходів щодо землеустрою.

Порядок використання коштів Державного бюджету України для надання підтримки новоствореним фермерським господарствам, фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, та іншим фермерським господарствам установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ст.11 Закону №973-IV, кошти Українського державного фонду підтримки фермерських господарств надаються новоствореним фермерським господарствам та фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, на безповоротній основі та на конкурсних засадах на поворотній основі, а іншим фермерським господарствам підтримка надається тільки на поворотній основі, а також - спрямовуються на забезпечення гарантій, поруки при кредитуванні банками фермерських господарств.

Новоствореним фермерським господарствам та фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, на безповоротній основі кошти надаються на такі цілі: відшкодування вартості розробки проектів відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства; відшкодування частини витрат, пов'язаних із сплатою відсотків за користування кредитами банків, та часткову компенсацію витрат на придбання одного трактора, комбайна, вантажного автомобіля, будівництво та реконструкцію тваринницьких приміщень, включаючи вартість проектно- кошторисних документів, страхування фермерських господарств; підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів фермерських господарств у сільськогосподарських навчальних закладах; розширення досліджень з проблем організації і ведення виробництва у фермерських господарствах, видання рекомендацій з питань використання досягнень науково-технічного прогресу в діяльності фермерських господарств.

Законом України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві"передбачена пріоритетність у державних інвестиціях.

Відповідно до вимог ст.5 цього Закону, розмір державних централізованих капіталовкладень, що спрямовуються на зміцнення матеріально-технічної бази соціальної сфери села та агропромислового комплексу, має становити не менше одного процента від вартості валового внутрішнього продукту України. Ці капіталовкладення виділяються в Державному бюджеті України окремим рядком. На будівництво об'єктів невиробничого призначення в сільській місцевості використовується не менш як 50 процентів державних централізованих капіталовкладень, передбачених цією статтею.

Відповідно ст.6 Закону, будівництво в сільській місцевості об'єктів освіти, охорони здоров'я, культури і спорту, водопроводів, каналізаційних систем та споруд, мережі газо- і електропостачання, шляхів, об'єктів служби побуту, благоустрій територій, а у трудонедостатніх селах, крім цього, спорудження житла здійснюється за рахунок державного і місцевого бюджетів. До 2000 року виконати державні програми газифікації, водопостачання, електрифікації, будівництва шляхів, благоустрою сіл, а також відродження трудонедостатніх, занепадаючих сільських населених пунктів. У випадках, коли спорудження зазначених об'єктів здійснюється за власні кошти суб'єктів господарювання, то понесені ними витрати відшкодовуються з Державного бюджету України і місцевих бюджетів.

15.06.2002 року Президентом України прийнятий Указ №640/2002 "Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села", яким затверджена Державна програма розвитку соціальної сфери села на період до 2005 року (надалі - "Державна програма").

Метою Державної програми розвитку соціальної сфери села на період до 2005 року є припинення негативних процесів у соціальній сфері села, досягнення позитивних зрушень у забезпеченні життєдіяльності сільського населення, які стануть основою поліпшення демографічної ситуації і розвитку трудового потенціалу.

Згідно з Указом №640/2002, органи виконавчої влади мають забезпечити реалізацію Програми та врахувати під час вирішення питань економічного і соціального розвитку держави, відповідних галузей та регіонів передбачені цією програмою заходи як пріоритетні. А також розробити і запровадити в механізм цільового використання бюджетних коштів, що спрямовані на розвиток матеріальної бази соціальної сфери села, передбачивши, зокрема, відшкодування суб'єктам господарювання витрат на будівництво об'єктів соціальної інфраструктури, здешевлення кредитів на зазначені цілі та інші заходи для заохочення юридичних і фізичних осіб до участі в розбудові села.

Виконавцями Державної програми визначено Кабінет Міністрів України, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів АР Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

В п.3 Постанови Верховної Ради України від 06.02.2003 "Про рекомендації парламентських слухань про хід реформування та заходи щодо поліпшення ситуації на селі" Кабінету Міністрів України достатньо обґрунтовано визначено обов'язковість: щорічно при розробці проекту Державного бюджету України передбачати розмір фінансування галузі агропромислового комплексу, який би забезпечував виконання в повному обсязі вимог законів України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві", "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років", "Про плату за землю" та затвердженої Указом Президента України Державної програми розвитку соціальної сфери села на період до 2005 року. В пункті 2 "Рекомендацій парламентських слухань про хід реформування та заходи щодо поліпшення ситуації на селі" цієї Постанови, Кабінету Міністрів України з метою розвитку соціальної сфери села рекомендовано: щорічно спрямовувати не менше 30% капітальних вкладень, передбачених у Державному бюджеті України, для виконання заходів Державної програми розвитку соціальної сфери села; відновити порядок стосовно відшкодування витрат суб'єктів господарювання, які є основними інвесторами у відбудові соціальної сфери села, на будівництво об'єктів соціальної інфраструктури села як це передбачено Законом України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві", при формуванні Державного бюджету України щорічно передбачати норму щодо спрямування не менше 30% коштів спеціального фонду Державного бюджету України «Будівництво доріг» на будівництво та ремонт сільських доріг визначивши головним розпорядником бюджетних коштів Міністерство аграрної політики України.

Функції розпорядника цільових державних централізованих капіталовкладень у соціальну сферу села покладаються на органи виконавчої влади, місцевого та регіонального самоврядування і місцеву державну адміністрацію, які несуть однакову відповідальність з іншими учасниками інвестиційного процесу за цільове та ефективне їх використання.

Частиною 3 ст.71 Бюджетного Кодексу України передбачено, капітальні видатки бюджету спрямовуються на: соціально-економічний розвиток регіонів; виконання інвестиційних проектів; будівництво, капітальний ремонт та реконструкцію об'єктів соціально-культурної сфери і житлово-комунального господарства; будівництво газопроводів і газифікацію населених пунктів; будівництво і придбання житла окремим категоріям громадян відповідно до законодавства; збереження та розвиток історико-культурних місць України та заповідників; будівництво та розвиток мережі метрополітенів; придбання вагонів для комунального електротранспорту; розвиток дорожнього господарства; придбання шкільних автобусів та автомобілів швидкої медичної допомоги; комп'ютеризацію та інформатизацію загальноосвітніх навчальних закладів; природоохоронні заходи; інші заходи, пов'язані з розширеним відтворенням.

Отже, відповідні органи місцевих рад надаватимуть необхідну інформацію центральним органам виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідній сфері, для розгляду розрахунків на необхідні витрати. В подальшому з урахуванням особливостей складання проектів місцевих бюджетів, місцеві фінансові органи розробляють і доводять до головних розпорядників бюджетних коштів інструкції з підготовки бюджетних запитів, організують їх розроблення для подання місцевим фінансовим органам бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну для аналізу показників проекту місцевого бюджету, згідно з вимогами місцевих фінансових органів, а виконавчі органи сільських та міських рад подають пропозиції щодо показників проектів відповідних бюджетів, які потім схвалюються.

Як зазначив позивач ним було створено Фермерське господарство "Ставеччина", (хутір Ставеччина, с. Шкурат, Ковельський район, Волинської області).

На території села Мельниця на 8 км. в межі Мельницької, Радошинської, Козлиничівської та Пісоченської сільських Рад позивачу на підставі рішення Мельницької сільської Ради народних депутатів Ковельського району Волинської області від 22.06.1992 видана земельна ділянка площею 30,68 гектарів з цільовим призначенням ведення селянського (фермерського) господарства "Ставеччина", що підтверджується Державним Актом № 1 на право постійного користування землею від 03.03.1993 року.

Крім того. позивач зазначив, що для облаштування відокремленої садиби Фермерського господарства, починаючи з 1993 року ним за власні кошти була створена інфраструктура для господарської діяльності та проживання сім'ї фермера, яка складається з таких об'єктів:

- житловий будинок загальною площею 172 кв.м;

- господарські будівлі (корівник, свинарник, конюшня, ангар, гараж,овочесховище, баня- пральня) загальною площею 320 кв.м.;

- телефонна лінія Козлиничі-Шкурат протяжність 7 кв.м. (передана Міністерству зв'язку України);

- лінія електропередачі з КТП:63 (передана Міністерству енергетики України);

- під'їзна дорога через торфовище з твердим покриттям протяжністю 0,5 км. (загального користування).

Для створення соціально-виробничої структури та облаштування інфраструктури Фермерського господарства за адресою: Шкурат хутір Ставеччина, Ковельського району [ Волинської області ним витрачено 1022000,00 грн.

Вказані об'єкти в подальшому здані в експлуатацію і передані на баланс відповідним державним організаціям, які експлуатуються понад 20 років.

Відповідно до п. 8 частини 1 ст. 7 Бюджетного Кодексу України, бюджетна система України грунтується на принципах цільового використання бюджетних коштів, тобто кошти використовуються лише на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Частиною 1 статті 30 Бюджетного Кодексу України визначено, що видатки та кредитування Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про державний бюджет України на конкретні цілі з реалізацією програм та заходів згідно ст. 87 даного Кодексу.

Відповідно до ст. 44 Кодексу, Державний бюджет України виконується за розписом, який затверджується Міністерстворм фінансів України відповідно до бюджетних призначень у місячний строк з дня прийняття закону про Державний бюджет України.

Примірник затвердженого розпису Державного бюджету України передається до Рахункової палати та Комітету Верховної ради України з питань бюджету з подальшим інформуванням про внесені до нього зміни, зумовлені внесенням змін до закону про Державний бюджет України.

Міністерство фінвансів України протягом бюджетного періоду забезпечує відповідість розпису Державного бюджету встановленим бюджетним призначенням, а також відповідність розподілу бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів за загальним фондом державного бюджету за визначеними цим розписом періодами відповідного прогнозу надходжень загального фонду державного бюджету протягом бюджетного періоду.

Відповідно до частини 1 статті 87 Бюджетного Кодексу України визначено,що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки у т.ч. і на державні програми підтримки регіонального розвитку та пріоритетних галузей економіки; державні програми розвитку транспорту, дорожнього господарства, зв'язку, телекомунікацій та інформатики; державні інвестиційні проекти; державну підтримку молодіжних та дитячих громадських організацій на виконання загальнодержавних програм і заходів стосовно дітей, молоді, жінок, сім'ї згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; державні програми підтримки будівництва (реконструкції) житла для окремих категорій громадян; забезпечення функціонування всеукраїнських, державних, міжрегіональних центрів професійної реабілітації інвалідів і державних центрів соціальної реабілітації дітей-інвалідів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; інші програми в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; інші програми, які мають виключно державне значення, тощо.

Видатки на відшкодування понесених витрат окремим особам, у т.ч. окремим юридичним особам, ст. 87 Бюджетного Кодексу України не передбачає.

Отже, визначення у Державному Бюджеті України, у тому числі і на 2018 рік, видатків на відшкодування ФГ «Ставеччина» понесених витрат, пов'язаних з облаштуванням відокремленої садиби фермерського господарства, не передбачено Бюджетним Кодексом України і такі видатки не належать до видатків Державного бюджету.

Зміни до Закону України про Державний бюджет України можуть вноситись у випадках, передбачених ст. 52 Бюджетного Кодексу України.

Зазначена норма також не містить норми, яка б надавала можливість внести зміни до Державного бюджету змін щодо видатків на відшкодування витрат по конкретній особі.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято рішення про зобов'язання Кабінет Міністрів України здійснити всі передбачені чинним законодавством дії щодо виконання відносно позивача законів та заходів щодо прийняття рішення про включення до складу статті видатків в Державному бюджеті України на 2018 рік видатків на відшкодування витрат, пов'язани з облаштуванням позивачем відокремленої садиби за власні кошти, у передбаченому діючим законодавстом України з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог.

Щодо визнання бездіяльності Кабінету Міністрів колегія судідв зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про фермерське господарство» новоствореним фермерським господарством у період становлення, фермерським господарствам з відокремними фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, тощо, визначених в установленому полрядку КМ України, та іншим фермерським господарствам надається допомога за рахунок державного і місцевого бюджетів, у т.ч. через Український державний фонд підтримки фермерськмих господарств.

КМ України щорічно в проекті Державного Бюджету України передбачає кошти на підтримку фермерсих господарств.

Органи місцевого самоврядування та місцеві органи виконавчої влади передбачають кошти в проектах місцевих бюджетів на підтримку фермерских господарств.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 9 Закону кошти Державного бюджету України спрмовуються на меліорацію земель, у т.ч. їх зрошення та осушення, на придбання сільськогосподарської техніки, тощо.

За рахунок місцевих бюджетів фермерськмим господарствам може надаватись допомога у будівництві об'єктів виробничого і невиробничого призначення, житла, проведенні запходів щодо землеустрою.

Частиною 4 зазначеної норми Закону передбачено, що Порядок використання коштів Державного бюджету України для підтримки новоствореним фермерським господарствам, фермерським госопдарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських районах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку КМ України та іншим фермерським господарствам установлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст 117 Конституції України, яка кореспондується із ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що КМ України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Кабінетом Міністрів України затверджено постановою №1102 від 25.08.2004 року Порядок використання коштів, передбачених у Державному бюджеті для надання підтримки фермерським гносоподарствам.

Даний Порядок передбачає механізм використання коштів, передбачених у Державному бюджеті Мінагрополітики для надання підтримки новоствореним фермерським господарствам та фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, іншими фермерськими господарствами через Український державний фонд підтримки фермерських госпоподарств і його регіональні відділення.

Пунктом 2 Порядку визначено, що фінансова підтримка надається на конкурсних засадах новоствореним фермерським господарствам у період становлення (перші три роки після їх державної реєстрації, а в трудонедостатніх населених пунктах - п'ять років) та фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, на безповоротній основі за бюджетною програмою "Фінансова підтримка фермерських господарств" і на поворотній основі за бюджетною програмою "Надання кредитів фермерським господарствам"; іншим фермерським господарствам - на поворотній основі за бюджетною програмою "Надання кредитів фермерським господарствам".

Фінансова підтримка не надається фермерським господарствам, які мають заборгованість перед Фондом та його регіональними відділеннями, яких визнано банкрутами, щодо яких порушено справу про банкрутство та які перебувають у стадії ліквідації, а також у яких виявлено факти незаконного одержання та/або нецільового використання бюджетних коштів.

Фінансова підтримка надається в межах коштів, передбачених у державному бюджеті на відповідні цілі (далі - бюджетні кошти).

Головним розпорядником бюджетних коштів є Мінагрополітики. Розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня є Фонд.

Відповідальним виконавцем бюджетних програм з надання фінансової підтримки фермерським господарствам є Фонд.

Мінагрополітики за пропозицією Фонду та за погодженням з Мінфіном здійснює розподіл бюджетних коштів у розрізі регіонів для надання фінансової підтримки фермерським господарствам, зокрема:

на безповоротній основі - з урахуванням кількості фермерських господарств, створених за останні три роки, фермерських господарств з відокремленими фермерськими садибами, фермерських господарств, які провадять господарську діяльність у гірських населених пунктах, на поліських територіях, за інформацією, поданою відповідними державними установами;

на поворотній основі - з урахуванням обсягу виробництва фермерськими господарствами сільськогосподарської продукції (у постійних цінах) за попередні три роки, що передують звітному року, відповідно до статистичної інформації, наданої Держстатом за запитом Мінагрополітики.

Для надання фінансової підтримки фермерське господарство звертається до регіональних комісій з питань надання фінансової підтримки регіональних відділень Фонду та надає заявку у двої примірниках за формою, визначеною Мінагрополітики, і необхідний пакет документів передбачених порядком (п.7,8 Порядку).

Як убачається з матеріалів справи, зокрема з листа Волинського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств від 02.04.2018 року, позивач отримав фінансову допомогу на безповоротній основі у 2005 року у розмірі 30 % вартості придбаного автомобіля - 12287 грн; у 2006 року в сумі 2881 грн за сплату відсотків за користування кредитами банку; на поворотній основі у 2008 році 34 000 грн для провадження виробничої діяльності.

Як зазначив апелянт на час виникнення правовідносин, діяв Порядок використання коштів, передбачених у Державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам, затверджений постановою КМ України від 25.08.2004 року №1102.

Отже, доводи позивача про наявність бездіяльності Кабінету Міністрів України є безпідставними, спростовуються вищезазначеними доводами суду і не береться судом до уваги.

Доводи суду першої інстанції в цій частині є також помилковими, а рішення суду прийнято без з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

З ураховуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а також було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю .

Згідно ст. 317 КАС україни підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга Кабінету Міністрів України підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року скасувати та ухвалити у справі постанову наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Ставеччина» до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності та про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 12 грудня 2018 року.