Справа № 826/14820/17
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів -Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Бродацькій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

ВСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якомупросив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 06 березня 2017 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 200 755 грн. 70 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 06 березня 2017 р., яким застосовано штраф у розмірі 510 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 06 березня 2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 12 241 грн. 81 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 06 березня 2017 р., яким нараховано пеню у розмірі 2 805 грн. 11 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 06 березня 2017 р., яким нараховано пеню у розмірі 1 233 грн. 04 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок № від 06 березня 2017 р, яким застосовано штраф у розмірі 255 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 06 березня 2017 р., якою зобов'язано сплатити 61 209 грн. 07 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказував на хибність висновків Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про заниження податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та про неналежне ведення бухгалтерської документації, з огляду на те, що документації знаходиться в м. Єнакієве - зоні проведення антитерористичної операції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про задоволення позову.

Зокрема, скаржник посилається на те, що він додав певні документи до матеріалів справи, проте суд не надав їм належної оцінки.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 12.12.2016 р. по 30.12.2016 р. посадовцями Ізюмській ОДП ГУ ДФС в Харківській проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р., валютного та іншого законодавства за період з за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р.

Результати перевірки оформлено актом № 7/1304/НОМЕР_7 від 10.01.2017 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст.ст. 16, 44, 176, 177, Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), ст.ст. 7, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (надалі за текстом - «Закон № 2464-VI») наслідок чого: занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 р. на 160 604 грн. 56 коп.; занижено чистий оподатковуваний дохід за 2013 р. на 954 008 грн; занижено єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2013 р. на 21 209 грн. 07 коп.; протягом 2014-2015 років допущено несвоєчасне перерахування єдиного соціального внеску у розмірі 13 547 грн. 98 коп.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

У податковій декларації за 2013 р. ФОП ОСОБА_2 задекларував 58 800 грн. чистого оподатковуваного доходу.

Разом з тим, документів, що підтверджують витрати у сумі 954 008 грн. позивач не надав.

На думку контролюючого органу це свідчить про завищення витрат, та як наслідок про заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 06 березня 2017 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 200 755 грн. 70 коп., у тому числі 160 604 грн. за основним платежем та 40 151 грн. 14 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 06 березня 2017 р., яким застосовано штраф у розмірі 510 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 06 березня 2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 12 241 грн. 81 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 06 березня 2017 р., яким нараховано пеню у розмірі 2 805 грн. 11 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 06 березня 2017 р., яким нараховано пеню у розмірі 1 233 грн. 04 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок № від 06 березня 2017 р, яким застосовано штраф у розмірі 255 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 06 березня 2017 р., якою зобов'язано сплатити 61 209 грн. 07 коп.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України установлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (тут та надалі норми ПК України наведені у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено статтею 177 ПК України.

Так, згідно пунктів 177.2, 177.3 названої статті ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До 31.12.2014 р. підпунктом 177.4 статті 177 ПК України визначалось, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, віднесено документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 названої статті ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилом установленим підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI на платника єдиного внеску покладено обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначає недоїмку, як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказ Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року № 393) та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (надалі за текстом - «Інструкція»).

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції, тут та надалі у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

За змістом наведених правових норм контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, обчислити суму єдиного внеску та направити вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків беззаперечно свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань, донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

Відповідно до пункту 5 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі від восьми до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу.

На думку колегії суддів, зазначений висновок суду є наслідком неповного з'ясування судом обставин справи та неналежного застосування нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та підтверджується актом перевірки № 7/1304/НОМЕР_7 від 10.01.2017 р., що ФОП ОСОБА_2 перебував на обліку в Єнакієвській ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області.

З 26.11.2014 р. позивач обліковується в якості платника податків в Ізюмській ОДП ГУ ДФС в Харківській області.

З 01 січня 2017 р. набули чинності зміни, внесені до ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII.

Так, пунктом 38 Підрозділу 10 ПК України було установлено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», або населені пункти на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об'єкти оподаткування, з яких сплачуються місцеві податки, збори, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 р. № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно статті 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16 вересня 2014 р. № 1680-VII, у редакції, що була чинною на момент проведення перевірки позивача, тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей).

Відповідно до пункту 1 постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17 березня 2015 р. № 252-VIII до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Таким чином, м. Єнакієве у якому проживав та був зареєстрований платником податків ФОН ОСОБА_2 є тимчасово окупованою територією.

Згідно підпункту 38.11 пункту 38 Підрозділу 10 ПК України тимчасово, до завершення проведення антитерористичної операції, до платників податків, які провадили господарську діяльність на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і не можуть пред'явити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, як виняток із положень пункту 44.3 та пункту 44.5 статті 44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності. У разі втрати та/або неможливості вивезення первинних документів платник податків за місцем свого обліку подає до контролюючого органу повідомлення у довільній формі, підписане керівником підприємства та головним бухгалтером, в якому вказуються: обставини, які призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, календарні періоди (день/місяць/рік), а також загальний перелік первинних документів (у разі можливості, із зазначенням реквізитів). Дані та показники податкової звітності за періоди, які вказані у повідомленні, не можуть бути піддані сумніву лише на підставі відсутності первинних документів. Подане повідомлення є також підставою для збереження витрат (включаючи витрати у зв'язку з придбанням цінних паперів /корпоративних прав) та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток (включаючи від'ємний фінансовий результат за операціями з цінними паперами / корпоративними правами), та/або податкового кредиту з податку на додану вартість, та/або суми від'ємного значення податку на додану вартість минулих податкових (звітних) років, періодів без наявності договірних, розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Після подання до контролюючого органу повідомлення про неможливість вивезення первинних документів до завершення антитерористичної операції запроваджується мораторій на проведення будь-яких перевірок стосовно зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів. Платники податків, які подали повідомлення про втрату первинних документів відповідно до цього пункту, не можуть бути перевірені контролюючим органом стосовно зазначених у повідомленні періодів, у тому числі після завершення антитерористичної операції.

Матеріали справи свідчать, що 30.12.2016 р. позивач звернувся до Ізюмській ОДП ГУ ДФС в Харківській області із заявою у якій зазначав, що документи господарської діяльності за 2013 р. залишились в зоні проведення антитерористичної операції - м. Єнакієво.

Таким чином, з урахуванням наведених положень ПК України, на позивача мав би розповсюджуватись мораторій на проведення будь-яких перевірок стосовно господарської діяльності за 2013 р., а дані та показники податкової звітності за цей період не могли бути піддані сумніву лише на підставі відсутності первинних документів.

Суд попередньої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки на момент набрання чинності змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», проведення перевірки було завершене і подана позивачем заява не відповідає встановленим вимогам, наведені вище положення не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

По-перше, акт перевірки було складено лише 10 січня 2017 р., а отже відповідні зміни у законодавстві мали бути враховані контролюючим органом.

По-друге, допустимість поданої ФОП ОСОБА_2 заяви не є предметом спору у цій справі.

Згідно підпункту 38.11 пункту 38 Підрозділу 10 ПК України у разі відмови контролюючого органу у застосуванні положень цього пункту контролюючий орган зобов'язаний видати вмотивоване рішення у строк не пізніше одного місяця з дати отримання повідомлення від платника податків, в якому зазначаються підстави та докази такої відмови. Рішення контролюючого органу може бути оскаржене в адміністративному чи судовому порядку. До винесення остаточного рішення по справі контролюючий орган не може піддати сумніву показники податкової звітності, а також ініціювати проведення будь-якої перевірки платника податків щодо періодів, які зазначені у повідомленні.

Тобто, у разі, якщо подана позивачем заява не відповідає вимогам підпункту 38.11 пункту 38 Підрозділу 10 ПК України, Ізюмська ОДП ГУ ДФС в Харківській області мала прийняти вмотивоване рішення з цього питання і до закінчення строку його оскарження чи ухвалення рішення за результатами розгляду скарги була позбавлена можливості піддати сумніву показники податкової звітності.

Оскільки наведених вище вимог контролюючим органом не було дотримано, судова колегія приходить до висновку, що ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.

Відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених ст. 139 КАС України, на користь позивача з рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області підлягають стягненню судові витрати із сплати судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 06 березня 2017 р.; податкове повідомлення-рішення № від 06 березня 2017 р.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 06 березня 2017 р.; рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 06 березня 2017 р.; рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 06 березня 2017 р.; рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок № від 06 березня 2017 р.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 06 березня 2017 р.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (, місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7, місцезнаходження: АДРЕСА_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5694 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто чотири) гривні 32 копійки.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 11 грудня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна