Справа № 814/1287/18
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1287/18

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.
Час і місце ухвалення:м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:08.10.18.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук'янчук О.В.

ОСОБА_1

у звязку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_2 адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа Державне підприємство "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру (далі ГУ ДГК) у Миколаївській області, третя особа Державне підприємство (далі ДП) "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про:

· визнання дій ГУ ДГК у Миколаївській області при розгляді клопотання ОСОБА_3 щодо приватизації земельної ділянки державної власності №91а, площею - 0,0500 га для ведення садівництва в садовому товаристві "Судобудівник" в межах території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області протиправними;

· зобовязання відповідача прийняти рішення щодо приватизації позивачем земельної ділянки в порядку ч.2 ст. 118 ЗК України, за участю третьої особи - ДП "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідач відмовив йому у приватизації земельної ділянки з підстав, які не передбачені законодавством.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позиція позивача суперечить порядку набуття прав на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності, встановленому ст.ст. 79, 116-124 ЗК України та не підтверджено жодними документами, передбаченими ст.ст. 125, 126 ЗК України. Формування земельної ділянки здійснюється за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач зазначає, що він протягом 4 років поспіль надає розроблену технічну документацію для прийняття відповідачем рішення про передачу у власність ділянки, яку законно використовує і категорично заперечує про необхідність розробки проекту, як чітко видно з тексту заяви. Позивач наголошує, що у ч.1 ст. 118 ЗК України не конкретизовано, що тільки громадяни як належні землекористувачі мають право на приватизацію. У статті чітко зазначено, що громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні, подають заяву про їх приватизацію та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 (вул. 2-га Поперечна, 32, кв. 61, м. Миколаїв, 54029, і.к. НОМЕР_1) до ГУ ДГК у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) задоволений частково.

Визнано протиправними дії ГУ ДГК у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, і.к. 39825404) при розгляді заяви ОСОБА_3 (вул. 2-Поперечна, 32, кв. 61, м. Миколаїв, 54029, і.к. код НОМЕР_1) щодо приватизації земельної ділянки державної власності №91а, площею - 0,0500 га для ведення садівництва в садовому товаристві "Судобудівник" в межах території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Зобов'язано ГУ ДГК у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, і.к. 39825404) у відповідності до вимог статті 118 ЗК України розглянути заяву ОСОБА_3 (вул. 2-Поперечна, 32, кв. 61, м. Миколаїв, 54029, і.к. НОМЕР_1) від 20 грудня 2017 року щодо приватизації земельної ділянки №91, площею - 0,0500 га для ведення садівництва в садовому товаристві "Судобудівник" в межах території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

У задоволенні вимоги про зобов'язання ГУ ДГК у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, і.к. 39825404) прийняти рішення в порядку ч.2 ст. 118 ЗК України, відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ДГК у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

1. У відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні представником апелянта наголошувалось на тому, що позивач звернувся до ГУ з однією заявою від 20 грудня 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка зареєстрована за № К-7783/1 /5-17-СГ від 20 грудня 2017 року. Оригінал цієї заяви із реєстраційним номером було надано для огляду у судовому засіданні 15 серпня 2018 року.

2. Внаслідок ігнорування судом доводів ГУ ДГК у Миколаївській області щодо неможливості реєстрації двох заяв позивача від 20 грудня 2017 року з одним і тим самим номером, відсутності належних доказів здійснення відповідачем такої реєстрації, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що позивач звернувся до ГУ ДГК у Миколаївській області із двома заявами.

В даному випадку, необґрунтований висновок суду першої інстанції щодо звернення до відповідача одночасно з двома заявами, зміст яких є абсолютно протилежним, покладений в основу оскаржуваного рішення та унеможливлює його виконання, оскільки в ГУ ДГК у Миколаївській області зареєстрована заява ОСОБА_3 від 20 грудня 2017 року за №К-7783/1/5-17-СГ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і іншої заяви позивача від 20 грудня 2017 року (щодо приватизації земельної ділянки державної власності №91а площею 0,0500 га для ведення садівництва в межах території Кіровської СР Миколаївського району Миколаївської області) в ГУ ДГК у Миколаївській області не зареєстровано.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходило.

У відзиві ДП "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" на апеляційну скаргу вказується, що підстав для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у інституту не було, а розроблена інститутом технічна документація із землеустрою на замовлення ОСОБА_3 подавалась ним на затвердження ГУ Держгеокадастру починаючи з 2014 року і поверталася йому інформаційними листами на доопрацювання в зв'язку з виявленими недоліками в документації, але жодного разу до 2018 року не було вимоги щодо її невідповідності чинному законодавству і необхідності розробки іншого виду робіт, а саме - проекту відведення замість техдокументації.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДГК у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

20 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із двома заявами:

· про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,05 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного (населених) пункту, яка знаходиться на території Кіровської СР Миколаївської області (а.с. 105);

· про прийняття рішення у відповідності до ч.1 та 2 ст. 118 ЗК України про приватизацію земельної ділянки площею 0,05 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного (населених) пункту, яка знаходиться на території Кіровської СР Миколаївської області (а.с.14).

Листом від 08 лютого 2018 року №К-7783/1-511/0/20-18-СГ відповідач на перше звернення з двох поданих позивачем, повідомив про те, що місце розташування бажаної земельної ділянки відсутнє в переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність у IV кв. 2017 року та І кв. 2018 року.

Відтак, відповідач не вбачає за можливе задовольнити заяву позивача, що не позбавляє останнього права звертатися з відповідною заявою повторно.

На друге звернення відповідач відповіді не надав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

1. Стосовно доводів відповідача про те, що ненадання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, ґрунтується на положеннях ч.7 ст. 118 ЗК України, отже єдина законна підстава для відмови у наданні зацікавленій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою - це невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, а також прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тощо. В той же час, у листі відповідача не вказано, вимогам яких саме законів чи прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів не відповідає місце розташування земельної ділянки, про яку йдеться у клопотанні позивача.

2. Що стосується посилань відповідача на обовязковість врахування ним під час розгляду заяви позивача положень Стратегії, суд першої інстанції виходив з того, що метою та основними завданнями Стратегії є оптимізація управління земельними ресурсами, створення умов для їх ефективного використання, а не визначення порядку набуття зацікавленими особами права власності на землю. У Стратегії взагалі відсутні посилання на норми ЗК України, у звязку із чим безпідставно вважати її нормативно-правовим актом, який прийнятий відповідно до ЗК України та в розвиток його положень. При вирішенні спірного питання в цій частині суд першої інстанції застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Таким правовим актом в даному спорі є ЗК України.

Враховуючи викладене, суд знаходить відмову відповідача за клопотанням позивача протиправним, а адміністративний позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.

3. Вирішуючи вимогу позивача про зобовязання відповідача прийняти рішення щодо приватизації земельної ділянки в порядку ч.2 ст. 118 ЗК України, суд першої інстанції виходив з того, що, в даному випадку відсутній адміністративний розсуд субєкта владних повноважень, навпаки, його повноваження в питанні видачі дозволу регламентовані і можливість для відмови в наданні дозволу обмежена єдиним випадком. Використовуючи таке право, суд першої інстанції вважав за необхідне покласти на відповідача обовязок розглянути по суті клопотання позивача.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст.ст. 3, 7, 118 ЗК України, якими регулюються правовідносини між сторонами.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно із ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст. 118 ЗК України).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що лист відповідача від 08 лютого 2018 року №7783/1-511/0/20-18СГ не можна розглядати в якості мотивованої відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення,розташовану в межах території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, оскільки із його змісту слідує, що заява позивача по суті не розглядалась, а була повернута у звязку із відсутністю земельної ділянки, на яку претендує позивач, в переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам України у 4 кв. 2017 року та 1 кв. 2018 року. (а.с. 15).

Стосовно доводів ГУ ДГК у Миколаївській області про те, що ненадання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, ґрунтується на положеннях ч. 7 ст. 118 ЗК України, суд зазначає що єдина законна підстава для відмови у наданні зацікавленій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою - це невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, а також прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тощо.

В той же час, у листі відповідача не вказано, вимогам яких саме законів чи прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів не відповідає місце розташування земельної ділянки, про яку йдеться у клопотанні ОСОБА_3

Що стосується посилань ГУ ДГК у Миколаївській області на обовязковість врахування ним під час розгляду заяви позивача положень Стратегії, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що Стратегії є оптимізація управління земельними ресурсами, створення умов для їх ефективного використання, а не визначення порядку набуття зацікавленими особами права власності на землю. У Стратегії взагалі відсутні посилання на норми ЗК України, у звязку із чим безпідставно вважати її нормативно-правовим актом, який прийнятий відповідно до ЗК України та в розвиток його положень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав правомірною відмову відповідача за клопотанням позивача протиправним, а адміністративний позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу позивача про зобовязання відповідача прийняти рішення щодо приватизації земельної ділянки в порядку ч. 2 ст. 118 ЗК України, суд виходив з того, що відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України, відповідач має право відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність тільки у випадку невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Таким чином, при зверненні до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, він повинен перевірити таке клопотання на відповідність тільки одному критерію - відповідності розташування земельної ділянки законодавчим приписам і якщо відсутні встановлені на законодавчому рівні заборони, відповідач повинен надати особі дозвіл.

Однак, підстави для зобовязання апелянта прийняти рішення щодо відведення земельної ділянки позивачу у власність відсутні, так як фактично відповідач не відмовив позивачу у прийнятті такого рішення, а взагалі не розглянув по суті заяву останнього, адже відповідач не перевіряв відповідність місця розташування земельної ділянки, про яку просить позивач, приписам законодавчих актів, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не змінює розподіл судових витрат (ст.ст. 139 КАС України).

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 272, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_4
Суддя: Суддя: ОСОБА_2 ОСОБА_1