Справа № 229/4681/17
Суддя: Гонтар А. Л.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/229/14/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправними та скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення №309-ДК/0144По/08/01/-17 від 03 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулась 05 грудня 2017 року до Дружківського міського суду з адміністративним позовом до Управління з контролю за використанням та охороною земель про визнання протиправними та скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення №309-ДК/0144По/08/01/-17 від 03 листопада 2017 року, в якому вказано, що 03 листопада 2017 року державним інспектором, провідним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Ситником Станіславом Олеговичем винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-5 КУпАП, відносно позивача за те, що нібито вона самовільно займає земельну ділянку площею, яка розташована по вул. Свободи, 7 у м. Дружківка. Цією же постановою на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Вважає що вказана постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону за таких обставин.

Земельна ділянка самовільно ОСОБА_1 не використовувалась. На зазначеній земельній ділянці розташований об'єкт нерухомості, який належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором дарування (копія додається).

На підставі рішення Дружківської Міської Ради від 29.05.2013р. №6/33-23 позивачу був наданий дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування будівлі, пункту наповнення кисневих балонів та транспорту за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до вказаного рішення Дружківської Міської Ради від 29.05.2013р. №6/33-23 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 був укладений договір №36/1 від 04.04.2017р. на розробку технічної документації по землеустрою та встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування будівлі, пункту наповнення кисневих балонів та транспорту за адресою: АДРЕСА_1 Зазначені роботи були виконані, відповідна технічна документація розроблена, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 14.08.2017р.

За таких підстав позивач вважає, що відсутні будь-які ознаки самовільного використання нею спірної земельної ділянки, оскільки правовстановлюючі документи на земельну ділянку перебували на стадії оформлення.

Також ОСОБА_1 вважає, що в її діях не має складу правопорушення та просить визнати неправомірними дії державного інспектора, провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Добропільському, Олександрівському районах та м. Краматорську і м. Дружківці Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Ситника Станіслава Олеговича при складенні 03 листопада 2017 року постанови про накладення адміністративного стягнення відносно неї в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

До матеріалів своєї позовної заяви в обґрунтування своїх вимог позивач надала зареєстрований належним чином договір дарування будівлі та пункту наповнювання кисневих балонів між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 16.02.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстрованого в реєстрі № 483, а також договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована у місті Дружківка Донецької області, АДРЕСА_2 строком на 3 роки, укладений 14 листопада 2017 року (а.с.)

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 08 грудня 2017 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду на 13 грудня 2017 року (а.с.27)

13 грудня 2017 року представник позивача надала клопотання про зупинення розгляду справи до набрання законної сили в справі №805/3615/17-а. (а.с.28)

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року провадження в справі було зупинено. (а.с.49)

19 вересня 2018 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 ухвалою Дружківського міського суду Донецької області провадження в справі було поновлено, справу призначено до розгляду на 05 жовтня 2018 року, а також замінений первісний відповідач Управління з контролю за використанням та охороною земель належним відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. (а.с.70)

Позивач ОСОБА_1 не з'явилась у судове засідання, надала клопотання, в якому зазначила, що вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи вона була повідомлена належним чином.

Представник відповідача не з'явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи вони були повідомлені належним чином - судовою повісткою, яку отримали. Клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило.

З огляду на це, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 03 листопада 2017 року державним інспектором, провідним спеціалістом Відділу контролю за використанням та охороною земель у Добропільському, Олександрівському районах та м.м. Краматорську і Дружківці Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Ситник Станіславом Олеговичем, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона порушила вимоги статей 125 та 126 Земельного Кодексу України та не виконала вимоги припису від 15 серпня 2017 року №183-ДК/0115Пр/03/01/-17, чим здійснила правопорушення, передбачене статтею 188-5 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. (а.с.4-7)

Відповідно до ст. 188-5 КУпАП передбачено, що невиконання законних розпоряджень чи приписів, інших законних вимог посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища тягне за собою накладення штрафу на громадян від дев'яти до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п'ятнадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно статті 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно Листа Державного Комітету України по земельних ресурсах від 11.11.2008 N 14-17-4/12991 Щодо застосування терміна "самовільне зайняття земельної ділянки" роз'яснено наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (963-15) даний термін викладено у такій редакції:"самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними".

Тобто, згідно із зазначеним терміном, не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. У разі використання земельної ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, про погодження місця розташування об'єкту тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Також не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо стосовно неї вчинено відповідний правочин (тобто, укладена відповідно до законодавства цивільно-правова угода щодо земельної ділянки).

Так, у статті 93 Земельного кодексу України (2768-14) визначено, що право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситись до статутного фонду власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до статті 127 Земельного кодексу України (2768-14) органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених Земельним кодексом України. За наявності відповідного правочину з даних питань, використання земельної ділянки не вважатиметься самовільним її зайняттям.

У статті 131 Земельного кодексу України (2768-14) визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. До інших цивільно-правових угод, за якими найчастіше набувається право власності на земельні ділянки, відносяться угоди про їх купівлю-продаж, заставу.

Вимоги щодо змісту угод про перехід права власності на земельні ділянки визначено у статті 132 Земельного кодексу України (2768-14). Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються у письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Правочином, за яким може набуватися право користування земельною ділянкою, слід також вважати: укладення договору оренди (суборенди) земельної ділянки, про встановлення земельного сервітуту, договору на право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи договору на право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій).

Відповідно до частини першої статті 413 Цивільного кодексу України (435-15) власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Слід також враховувати, що згідно з частиною першою статті 133 Земельного кодексу України (2768-14) право користування земельною ділянкою може передаватися в заставу. Зазначені правочини укладаються у письмовій формі та набувають чинності після їх державної реєстрації.

Також не є самовільним зайняттям земельної ділянки вчинення дій, які відповідно до закону є правомірними.

Під такими діями слід розуміти укладання цивільно-правових угод, які передбачені чинним законодавством. Так, наприклад, не є самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо вона використовується на підставі договору про спільну часткову власність, укладеного в письмовій формі та посвідченого нотаріально (стаття 88 Земельного кодексу України (2768-14) ), або використовується для проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних чи інших розвідувальних робіт на підставі угоди з власником землі або за погодженням із землекористувачем (стаття 97 Земельного кодексу України).

Право власності на земельну ділянку може також набуватися на підставі цивільно-правової угоди при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду (ст. 120 Земельного кодексу України (2768-14) , ст. 377 Цивільного кодексу України (435-15) ).

Безумовно, що дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення відповідного органу виконавчої впади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи наявність цивільно-правової угоди про набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю або споруду, які на ній розміщені, не можуть бути кваліфіковані як "самовільне зайняття земельної ділянки". Вчинення таких дій є "використанням земельної ділянки без правовстановлюючого документа", відповідальність за що не передбачена.

Зважаючи на вищезазначене, у разі виявлення факту використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наївності рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чіт відповідного правочину, державний інспектор повинен діяти у такому порядку:

1) скласти акт перевірки, у якому зазначати, що земельна ділянка використовується без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, а також вказати підстави, на основі яких набуто право на земельну ділянку (наявність рішення органу виконавчої впади або органу місцевого самоврядування, укладення цивільно-правових угод тощо);

2) одночасно із складанням акта видати припис особі, яка використовує земельну ділянку без правовстановлюючого документа, з вимогою усунути порушення земельного законодавства;

3) у разі невиконання припису протягом встановленого у ньому терміну, скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення (80731-10) та накласти на порушника адміністративне стягнення за невиконання припису, а також видати повторний припис з вимогою усунути порушення земельного законодавства;

4) після закінчення терміну, визначеного у повторно виданому приписі, державний інспектор перевіряє виконання вимог, зазначених у ньому" і складає акт перевірки (зазначає у ньому стан усунення порушення). Протокол про адміністративне правопорушення за невиконання повторного припису не складається, оскільки у ньому була зазначена аналогічна першому припису вимога (відповідно до статті 61 Конституції України (254к/96-ВР) , ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення).

Якщо власник земельної ділянки чи землекористувач, після вжиття до нього усіх можливих санкцій, визначених Кодексом України про адміністративні правопорушення (80731-10, 80732-10), не припинив порушення (продовжує використовувати земельну ділянку з порушенням вимог земельного законодавства), інспекційний орган направляє інформацію про виявлене порушення та вжиті до порушника заходи для відповідного реагування до:

- відповідної сільської, селищної чи міської ради або до відповідного органу виконавчої влади (за місцем розташування земельної ділянки);

- органу державної податкової служби;

- органу прокуратури.

Запропонований порядок дій дозволить уникнути суперечностей при кваліфікації даного виду порушень земельного законодавства та досягти аналогічного застосовування та трактування терміна "самовільне зайняття земельних ділянок" контролюючими органами, органами прокуратури та судами.

Одночасно повідомляємо, що Держкомземом вивчається питання щодо внесення змін до Земельного кодексу України (2768-14) та Кодексу України про адміністративні правопорушення (80731-10, 80732-10) стосовно встановлення відповідальності за "використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку".

До врегулювання даного питання на законодавчому рівні, пропонуємо здійснювати притягнення порушників земельного законодавства до адміністративної відповідальності (у разі використання ними земельних ділянок без правовстановлюючих документів) згідно з запропонованим порядком дій.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач на підставі рішення Дружківської Міської Ради від 29.05.2013р. №6/33-23 ОСОБА_1 був наданий дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування будівлі, пункту наповнення кисневих балонів та транспорту за адресою: вул. Свободи буд.7, м. Дружківка (а.с.13).

15 серпня 2017 року державним інспектором провідним спеціалістом Відділу з контролю за використанням та охороною земель у Добропільському, Олександрівському районах та м. м. Краматорську і Дружківці Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Ситником С.О. була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 та обстеження вказаної земельної ділянки. Встановлено, що громадянкою ОСОБА_1 самовільно використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови.

За результатами складено припис від 15 серпня 2017 року № 183-ДК/0115Пр/03/01/-17.

Як встановлено у судовому засіданні, в подальшому, а саме 14.11.2017 року між Дружківською міською радою і позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована у місті Дружківка Донецької області, АДРЕСА_2 строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 124 Земельного Кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

В той же час, нормами чинного законодавства України передбачені випадки, за яких проведення земельних торгів для передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, не вимагається, а саме у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (ст.134 ЗК України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Так, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

У разі якщо місце розташування об'єкта, розміри і межі земельної ділянки, що пропонується до вилучення (викупу), та умови вилучення (викупу) цієї ділянки погоджені згідно з вимогами статті 151 цього Кодексу, які під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не змінилися, проект погодженню не підлягає.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 29.05.2013 року був отриманий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою тобто процес укладання договору оренди земельної ділянки розпочався.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» від 02.06.2015 року № 497-19, який набрав чинності 27.06.2015 року, прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою після погодження в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, підлягають затвердженню органом, який надав дозвіл на їх розроблення, та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.

Отже, рішення Дружківської міської ради про надання дозволу на розроблення технічної документації від 29.05.2013 року зберігає чинність до 27.06.2017 року. Оскільки вищевказаний дозвіл є підставою для укладення договору на розроблення проектів землеустрою, який було укладено позивачем 04.04.2017 року, строк дії дозволу не вважається пропущеним.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Тому відсутність у такої особи переоформлених на її ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки. З урахуванням, викладеного в таких випадках положення статті 212 ЗК України застосуванню не підлягають.

Отже, суд вважає, що зареєстрований належним чином договір дарування будівлі та пункту наповнювання кисневих балонів між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 16.02.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстрованого в реєстрі № 483 є підставою для не притягнення особи до відповідальності за "самовільне зайняття земельної ділянки".

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду, що діяв правомірно. На підставі викладеного, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Таким чином, суд, вважає, що позивачем не було здійснено правопорушення, передбачене ст. 188-5КУпАП, а саме невиконання приписів посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, тому позовні вимоги треба задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.72-76, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (, м. Костянтинівка, вул. Європейська, 13 Донецька область)про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 309-ДК/0144По/08/01/-17 від 03 листопада 2017 року про накладення адміністративного стягнення, прийняту Державним інспектором, провідним спеціалістом Відділу контролю за використанням та охороною земель у Добропільському, Олександрівському районах та містах Краматорську і Дружківці Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Ситник Станіславом Олеговичем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд.

Повний текст судового рішення складено в нарадчій кімнаті 17 грудня 2018 року.

Суддя: А. Л. Гонтар