Справа № 305/987/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/531/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Багрія В.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Подинського Я.Ф.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції фонд соціального страхування України в Закарпатській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Іванчулинець Д.В.,

час ухвалення рішення - 11:41:46,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 09 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції фонд соціального страхування України в Закарпатській області, в якому просив визнати протиправним рішення щодо відмови у взятті на облік, як особу, інвалідність якої пов'язана з трудовим каліцтвом.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно документації Рахівської районної МСЕК являється непрацездатним, йому встановлено ІІ групу інвалідності з приводу трудового каліцтва довічно. Через виражені обмеження життєдіяльності щодо пересування, самообслуговування та трудової діяльності потребує переліку заходів медичної реабілітації, зокрема, існує необхідність санаторно-курортного лікування, технічних засобів для пересування - палиць (милиць). Оскільки через недостатній розмір пенсійного грошового забезпечення не в змозі самостійно забезпечити себе вищенаведеними заходами медичної реабілітації, він, у відповідності до ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», письмово звернувся із даного приводу до Управління соціального захисту населення Рахівської РДА. Відповіддю від 26 січня 2017 року № 285/06-10 у наданні заходів медичної реабілітації відмовлено з посиланням на норми постанов Кабінету Міністрів України № 321 від 05 квітня 2012 року та № 187 від 22 лютого 2006 року, згідно яких забезпечення технічними засобами реабілітації та санаторно-курортним лікуванням осіб, інвалідність яких настала внаслідок трудового каліцтва, - здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Вказує, що 15 березня 2018 року звернувся до відповідача із заявою з проханням розглянути питання про постановку його на облік як інваліда з приводу трудового каліцтва, для проведення страхових виплат та надання соціальних послуг. Однак, відповіддю № 07-01/10-236 від 20 березня 2018 року у задоволенні заяви було відмовлено із посиланням на відсутність правових підстав, а саме - відсутність акту розслідування нещасного випадку за встановленою формою. Вважає, зазначене рішення протиправним та таким, що порушує його права. Зазначає, що в УСЗН Рахівського району та в районному органі пенсійного Фонду України він визнаний особою з інвалідністю, пов'язаною з трудовим каліцтвом. У нього наявна копію акту розслідування нещасного випадку, що складений у 1965 році, і не відповідає встановленій на даний час формі, оскільки нещасний випадок стався у 1965 році та на даний час неможливо складання та подача акту розслідування за встановленою формою. Також, наявні документи, що містять всі необхідні дані, що вносять в акт розслідування нещасного випадку. Крім того, вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки не проведено розгляд справи про страхові випадки згідно встановленої процедури, а проведено тільки розгляд його заяви.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним рішення Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції фонд соціального страхування України в Закарпатській області щодо відмови у взятті на облік ОСОБА_3, як особи, інвалідність якої пов'язана із трудовим каліцтвом. Зобов'язано Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції фонд соціального страхування України в Закарпатській області визнати та поставити на облік ОСОБА_3, як особу, інвалідність якої пов'язана з трудовим каліцтвом, з дня звернення - 15 березня 2018 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що нещасний випадок із позивачем, що призвів до інвалідності останнього з приводу трудового каліцтва, стався 08 лютого 1965 року, про що комісією було складено відповідний акт 09 лютого 1965 року, а тому посилання відповідача на відсутність у позивача акту за встановленою на даний час формою є протиправним. Крім того, рішення Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області, всупереч нормам ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не оформлено відповідною постановою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що в трудовій книжці позивача жодного підтвердження трудового каліцтва пов'язаного з нещасним випадком на виробництві немає, та само як і у акті від 09 лютого 1965 року та вироку народного суду Рахівського району від 23 квітня 1965 року. На момент настання події, яка сталася з ОСОБА_3 08 лютого 1965 року, діяла норма Положення «Про розслідування та облік нещасних випадків, пов'язаних з виробництвом», затвердженого постановою Президії ВЦРПС від 04 вересня 1959 року, протокол № 18, згідно п. 2 якого подія, яка сталася з позивачем не підпадає під страховий нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. Оскільки всіх необхідних документів для взяття на облік, підтверджуючих факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання позивачем надано не було, то і рішення у формі постанови оформлено не було.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що апелянт пропустив строки на оскарження рішення суду першої інстанції та немає законних підстав для його поновлення.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи, які в ній викладені.

Представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції, в своїх поясненнях покликався на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється інвалідом ІІ групи з приводу трудового каліцтва. Зазначене підтверджується копією трудової книжки позивача(а.с.17), копією акту комісії Рахівського автопарку і Ясінянського лісокомбінату від 09 лютого 1965 року, зі змісту якого слідує, що випадок, який спричинив інвалідність ОСОБА_3, мав місце 08 лютого 1965 року в смт. Ясіня Рахівського району, коли останній, працюючи водієм Ясінянського лісокомбінату, по дорозі з роботи додому, рухаючись на велосипеді, був збитий автомобілем під керуванням ОСОБА_6(а.с.6), вироком народного суду Рахівського району від 23 квітня 1965 року відносно ОСОБА_6(а.с.7-9), пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2, висновками МСЕК(а.с.20-21).

15 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням розглянути питання про постановку його на облік як інваліда з приводу трудового каліцтва, для проведення страхових виплат та надання соціальних послуг(а.с.13-14).

20 березня 2018 року Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції фонд соціального страхування України в Закарпатській області відповіддю № 07-01/10-236 відмовило позивачу у задоволенні заяви із посиланням на відсутність правових підстав, а саме - відсутність акту розслідування нещасного випадку за встановленою формою(а.с.11-12).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 того ж Закону Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Пунктом 3 статті 36 вищевказаного Закону передбачено, що підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Згідно із ч. 1 ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 44 того ж Закону Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Згідно прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону 01 січня 2015 року утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

З матеріалів справи слідує, що нещасний випадок із позивачем, що призвів до інвалідності останнього пов'язаної з трудовим каліцтвом, стався 08 лютого 1965 року, про що комісією було складено відповідний акт 09 лютого 1965 року.

Матеріалами справи також підтверджується, що ОСОБА_3 на момент страхового випадку працював водієм у Профспілці Рахівського автопарку.

Відповідно до довідки МСЕК серії МСЕ № 0121132 від 14.12.2007 року ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності із зазначенням виду огляду: повторно, причини інвалідності: трудове каліцтво по дорозі з роботи.

Відповідно до наявної в матеріалах справи Форми ІПР інваліда, що видається МСЕК і ЛКК від 13.11.2017 року слідує, що ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності з причин трудового каліцтва.

На переконання колегії суддів право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відмовляючи позивачеві у взятті на облік відповідач зсилався на відсутність акту розслідування нещасного випадку.

На момент настання події, яка сталася, з ОСОБА_3 08.02.1965 року діяла норма Положення «Про розслідування та облік нещасних випадків, пов'язаних з виробництвом», затвердженого постановою Президії ВЦРПС від 04 вересня 1959, протокол № 18.

Відповідно частини 2 вищезазначеного Положення розслідуванню підлягають, зокрема нещасні випадки, які трапилися з робочими і службовцями, які добирались до місця роботи чи з роботи транспортом підприємства.

Пунктом б частини 7 Положення передбачено, що за наслідками настання нещасного випадку керівник підприємства зобов'язаний скласти акт про нещасний випадок форми Н-1.

На підтвердження нещасного випадку, що мав місце 08.02.1965 року, позивачем долучено акт від 09.12.1965 року, складений комісією МК профспілки Рахівського АП. Відомості про недостовірність зазначеного документу в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1788-XII встановлено, що інвалідність вважається такою, що настала внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок, який спричинив інвалідність, стався (крім випадків протиправного діяння) а) при виконанні трудових обов'язків (у тому числі під час відрядження), а також при здійсненні будь-яких дій в інтересах підприємства або організації, хоча б і без спеціального доручення; б) по дорозі на роботу або з роботи.

Отже, за приписами наведеної норми, травми отримані працівниками під час відрядження, по дорозі на роботу або з роботи є безумовною підставою для визнання інвалідності такою, що настала внаслідок трудового каліцтва. Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не може нести відповідальність за неправильно складений акт чи його відсутність.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги посилання відповідача на відсутність у позивача акту за встановленою на даний час формою.

Аналізуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області щодо відмови у взятті на облік позивача, як особи, інвалідність якої пов'язана із трудовим каліцтвом є протиправним, а тому, беручи до уваги ч. 3 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення, слід зобов'язати Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області визнати та поставити на облік ОСОБА_3, як особу, інвалідність якої пов'язана з трудовим каліцтвом, - з дня звернення - 15 березня 2018 року.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі № 305/987/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. М. Багрій
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.