Справа № 814/1506/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1506/18

Категорія: 3.1.2 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Доманівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, прийняте 27.07.2018 року у складі суду судді Лісовської Н.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до Доманівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Доманівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, про зобов`язання повторно видати свідоцтво про народження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до Доманівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, про зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано Доманівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повторно видати свідоцтво про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі актового запису в Книзі реєстрації народжень від 05.02.1993 р. № 6.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Доманівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції рішення прийнято з істотними порушеннями норм права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що повторна видача свідоцтва про народження здійснюється лише за наявності паспорта (паспортного документа), за заявою особи щодо якої складено запис або батькам дитини, при цьому в оскаржуваному рішенні не зазначено яким чином працівникам відділу можливо ідентифікувати особу гр. ОСОБА_1 . На думку апелянта, питання документування позивача повинно вирішуватись центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, тобто Державною міграційною службою. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що діяв у межах та в спосіб, встановлений чинним законодавством України.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

До суду надійшли письмові пояснення третьої особи по справі Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області. Доводи письмових пояснень ґрунтуються на тому, що пунктом 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України передбачено перелік документів, які повинен подати заявник для оформлення паспорта громадянина України вперше, зокрема свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави. Таким чином, саме на підставі цього документа працівником територіального органу міграційної служби вноситься інформація до Реєстру та формується заява-анкета. Враховуючи викладене, представник третьої особи зазначає, що для що для внесення інформації до Реєстру, формування заяви-анкети та зрештою оформлення паспорта громадянина України вперше, позивачу необхідно надати свідоцтво про народження, що встановлено діючим законодавством.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації народжень 05.02.1993 р. зроблено відповідний актовий запис за № 6. Позивач паспорт громадянина України не отримував.

Розпорядженням Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області №334 від 06.08.2009 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 18).

Як зазначає позивач, він втратив оригінал повторного свідоцтва про народження, потрапивши в полон до невстановлених осіб, від яких утік, залишивши оригінал документа. Ксерокопію повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 30) позивач отримав від Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації, так як вказаний документ зберігався в Миколаївському професійному будівному ліцеї, де позивач навчався (а.с. 17).

12.04.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу повторного свідоцтва про народження для отримання паспорта громадянина України (а.с. 29).

19.04.2018 року відповідач надав відповідь, якою було фактично відмовлено позивачу у повторному наданні свідоцтва про народження та роз`яснено обов`язок пред`явити паспорт для отримання повторного свідоцтва про народження, яке також можуть отримати батьки позивача. Крім того, позивачу рекомендовано звернутися до Доманівського районного сектору управління Державної міграційної служби України для отримання паспорта (а.с. 24).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що перешкодою для отримання позивачем повторного свідоцтва про народження є відсутність паспорта. При цьому перешкодою для отримання позивачем повторного свідоцтва про народження є відсутність паспорта. Суд першої інстанції зазначає, що ситуація, яка виникла в позивача, не врегульована чинним законодавством України, тому у справі позивача невиконання державою в особі відповідача своїх позитивних зобов`язань в частині забезпечення права позивача на отримання повторного свідоцтва про народження, на підставі якого він би отримав паспорт громадянина України, суд вважає втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважає, що саме зобов`язання відповідача повторно видати свідоцтво про народження позивача не буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки всі дані, які містить повторне свідоцтво про народження, доступні відповідачу.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Так, правовідносини щодо державної реєстрації актів цивільного стану врегульовані положеннями Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року №2398 VI (далі Закон України №2398 VI), а також Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (далі Правила № 52/5).

Відповідно до положень ст.19 Закону України №2398 VI, повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, оригінал якого було вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, та повторна видача свідоцтва у разі внесення змін до актового запису чи його поновлення здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичними представництвами і консульськими установами України на підставі актового запису цивільного стану за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування.

Зазначеним положенням закону кореспондують норми розділу IV Правил № 52/5, відповідно до яких, якщо оригінал свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, повторна видача свідоцтва здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису цивільного стану, складеного як в електронному вигляді, так і на паперовому носії. Повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану здійснюється за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування. Свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану видається представникам зазначених установ за довіреністю установи та при пред`явленні документів, що посвідчують їх особу.

Особам, яким виповнилося 16 років, свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану може повторно видаватися за наявності паспорта (паспортного документа). Свідоцтва про народження дітей повторно видаються їх батькам і усиновителям незалежно від віку дитини.

Пунктом 10 розділу IV Правил № 52/5 передбачено, що особам, які звернулися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану особисто, свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану повторно видаються того самого дня при пред`явленні ними паспорта або паспортного документа.

З системного аналізу вищезазначених норм законодавства випливає, що свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану може повторно видаватися виключно за наявності паспорта (паспортного документа).

При цьому, колегією суддів встановлено, що позивач паспортного документу громадянина України не отримував.

Крім того, оскільки розпорядженням Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області №334 від 06.08.2009 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, батьки позивача також не мають можливості звернутися до відповідача для повторної видачі свідоцтва про його народження. Зважаючи на досягнення позивачем повноліття, звернення від закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу чи органу опіки та піклування також є неможливим.

Разом з тим, порядок оформлення паспорта громадянина України встановлено Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (далі Порядок № 302).

Пунктами 10, 13, 14 Порядку № 302 встановлено зокрема, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби. Для внесення інформації до реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується Міністерством внутрішніх справ. При цьому, до заяви-анкети вноситься інформація, зокрема, щодо реквізитів документа, на підставі якого оформляється паспорт.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 35 Порядку № 302 передбачено перелік документів, які повинен подати заявник для оформлення паспорта громадянина України вперше, зокрема свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави.

Крім того, пунктом 13 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верхової Ради України від 26.02.1992 року № 2503, для одержання паспорта громадянин подає, серед інших документів, свідоцтво про народження.

Таким чином, при зверненні особи для оформлення паспорта громадянина України, особливо вперше, вона повинна надати оригінал свідоцтва про народження. Саме на підставі цього документа свідоцтва про народження, працівником територіального органу міграційної служби вноситься інформація до Реєстру та формується заява-анкета.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що фактично у даному випадку в національному законодавстві наявна правова колізія, відповідно до якої, як вірно зазначено судом першої інстанції, за відсутності свідоцтва про народження позивач не може отримати паспорт громадянина України, без якого, в свою чергу, не може отримати повторне свідоцтво про народження.

Згідно положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гарнага проти України" Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов`язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов`язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у справі позивача невиконання державою в особі відповідача своїх позитивних зобов`язань в частині забезпечення права позивача на отримання повторного свідоцтва про народження, на підставі якого він би отримав паспорт громадянина України, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. При цьому таке втручання базується на законі, оскільки відповідач діяв у точній відповідності до Правил № 52/5.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Волохи проти України" вказано, що Суд завжди дотримувався думки, що словосполучення "згідно із законом" не просто відсилає до національного законодавства, а й пов`язане з вимогою якості "закону", тобто вимогою дотримання принципу "верховенства права", про що прямо говориться у преамбулі Конвенції. Суд дійшов висновку, що втручання в права, гарантовані Конвенцією, не може розглядатися як таке, що було здійснене "згідно із законом", якщо законодавство не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля.

Колегія суддів наголошує, що позивач фактично позбавлений будь-яких способів отримати і свідоцтво про народження, і паспорт громадянина України. Викладене перешкоджає позивачу вести нормальне життя, влаштуватися на офіційну роботу, зареєструвати шлюб тощо, що є очевидним порушенням ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зобов`язання відповідача повторно видати свідоцтво про народження позивача не виступає в якості втручання у дискреційні повноваження відповідача та забезпечує ефективний захист його прав, передбачених нормами Конституції України, а також нормами міжнародних конвенцій, ратифікованих Україною.

Щодо посилань апелянта на те, що питання документування позивача повинно вирішуватись центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, тобто Державною міграційною службою колегія суддів зазначає, що для внесення інформації до Реєстру, формування заяви-анкети та оформлення паспорта громадянина України позивачу у свою чергу необхідно надати свідоцтво про народження, що встановлено діючим законодавством. При цьому на думку колегії суддів, саме отримання повторно свідоцтва про народження сприяє більш ефективному захисту прав позивача та вирішенню наявної правової колізії.

Крім того, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на неможливість ідентифікації особи позивача з огляду на наступне.

Так, як встановлено судом, запис про народження позивача зроблено в Книзі реєстрації народжень від 05.02.1993 р. за № 6, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 30).

При цьому відповідно до п. 13 Правил № 52/5, перевірка наявності актового запису цивільного стану проводиться за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також за даними книг державної реєстрації актів цивільного стану і метричних книг, які зберігаються в архіві відділу державної реєстрації актів цивільного стану, до внесення їх відомостей до цього Реєстру.

Разом з тим, відповідно до п. 38 Порядку №302, лише після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій (п. 40 Порядку №302).

У відповідності до положень п. 43 Порядку №302, у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції. Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частіш, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.

Таким чином, заходи щодо ідентифікації позивача можуть бути проведені відповідачем на підставі даних книг державної реєстрації актів цивільного стану книг, які зберігаються в архіві відділу державної реєстрації актів цивільного стану, при цьому подальші заходи ідентифікації проводяться територіальним органом Державної міграційної служби.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Доманівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Доманівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Доманівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко