Справа № 826/5523/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2018 року № 826/5523/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп»

До

Третя особа

Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діатом»

про

визнання недійсним дозволу від 20.03.2018 р. № НП 13/І-03.2018 р.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками про визнання недійсним дозволу від 20.03.2018 р. № НП 13/І-03.2018 р., що виданий ТОВ «Діатом» на ввезення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Одночасно зазначеною вище ухвалою від 16.04.2018 р. судом залучено до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «Діатом» в порядку ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки рішення у даній справі може вплинути на права та інтереси Товариства.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваного рішення, оскільки АТ «Калцест» надало позивачу ексклюзивне право на продаж товару на території України, а відтак, на думку позивача, у ТОВ «Діатом» відсутнє право на ввезення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів на територію України.

Відповідачем надано суду відзив на позов, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в його задоволенні, з огляду правомірність свого рішення.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, ТОВ «Діатом» звернулось до відповідача із заявою від 12.02.2018 р. № 10 та відповідним пакетом документів для отримання дозволу на ввезення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

За наслідками розгляду поданих ТОВ «Діатом» документів, відповідачем видано останнього дозвіл від 20.03.2018 р. № НП 13/І-03.2018 р. на ввезення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Вважаючи, що таке рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов'язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів визначені в Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, в межах своїх повноважень, зокрема: видає дозволи на право ввезення на територію України, вивезення з території України та право транзиту через територію України наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів

Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 р. № 647, Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (Держлікслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров’я, який реалізує державну політику у сферах контролю якості та безпеки лікарських засобів, у тому числі медичних імунобіологічних препаратів (далі - лікарські засоби), медичної техніки і виробів медичного призначення (далі - медичні вироби), та обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу

Видача дозволів на право ввезення на територію України, вивезення з території України наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів підприємствами, установами та організаціями (далі - підприємства) за наявності у них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також порядок видачі дозволів на право транзиту через територію України наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів встановлена Порядком видачі дозволів на право ввезення на територію України, вивезення з території України або транзиту через територію України наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.1997 р. № 146 (далі-Поярдок № 146).

Пунктом 11 Порядку №146, встановлено, що дляя одержання дозволу на ввезення в Україну наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів підприємством подаються такі документи

1) заява на бланку підприємства на ім'я голови Держлікслужби, в якій зазначаються:

мета, з якою здійснюється ввезення;

повні назви, точні адреси, номери телефонів (телефаксів) імпортера (вантажоодержувача) і експортера;

міжнародна непатентована назва імпортованої продукції, якщо така є, і (або) перша назва, під якою вона була випущена, і (або) назва, під якою вона виробляється в країнах імпортерах та експортерах;

кількість наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що мають бути ввезені;

лікарська форма наркотичного засобу, психотропної речовини і прекурсора;

назва та кількість наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які ввозяться згідно з контрактом, включених до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю згідно з чинним законодавством України (далі - включених до переліку контрольованих речовин);

назва фірми-виробника:

номер контракту поставки;

вартість контракту поставки;

найменування і кількість одиниць тари - для наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у вигляді субстанції, яка використовується для виробництва лікарських засобів;

вид транспорту для поставки;

термін здійснення поставки;

назва пункту пропуску на державному кордоні України, через який здійснюватиметься ввезення;

2) рахунок-фактура або рахунок-проформа, що підтверджує відомості про кількість наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що будуть ввозитись; {

3) нотаріально засвідчена копія статуту підприємства;

4) нотаріально засвідчена копія контракту, згідно з яким провадиться ввезення в Україну наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів;

5) реєстраційні посвідчення на лікарські засоби, які ввозяться в Україну;

6) сертифікат якості наркотичного засобу, психотропної речовини або прекурсору, включеного до списку N 1 таблиці IV ( 770-2000-п ), із зазначенням строку їх придатності (для прекурсорів, включених до списку N 2 таблиці IV ( 770-2000-п ), додається паспорт якості виробника або технічна документація, що відображає хімічний склад продукції);

7) зобов'язання підприємства - імпортера про використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів тільки для заявлених цілей.

Частиною 5 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:

подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей;

негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Як вже зазначалось, ТОВ «Діатом» звернулось до відповідача із заявою від 12.02.2018 р. № 10 для отримання дозволу на ввезення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, за наслідками розгляду якої, відповідачем видано дозвіл від 20.03.2018 р. № НП 13/І-03.2018 р. на ввезення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Відтак, з огляду на відповідність поданих ТОВ «Діатом» документів вимогам Порядку №146 та відсутності підстав для Відмова у видачі документа дозвільного характеру, передбаченого Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», відповідачем у межах повноважень видано дозвіл від 20.03.2018 р. № НП 13/І-03.2018 р. на ввезення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

У свою чергу, суд звертає увагу, що відповідача не наділено повноваженням щодо перевірки ексклюзивного права підприємства стосовно ввезення тих або інших товарі.

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено обставин для скасування спірного рішення.

Разом з цим, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов’язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації.

З наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб’єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов’язки у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними і допустимими доказами саме позивач.

Позивач не зазначає, які саме їх права чи інтереси порушено прийнятим рішенням.

Поданий позивачем позов не містить нормативного обґрунтування порушення оскаржуваним рішення його прав та інтересів.

З поданих разом із позовом документів не вбачається порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення про видачу ТОВ «Діатом» документа дозвільного характеру.

Таким чином, вирішуючи справу, суд повинен установити, чи були порушені, невизнанні або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмові в їх задоволенні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв’язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» (03065, м. Київ, вул. Козелецька, буд. 24, офіс 9, ) відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко