Справа № 805/1455/14
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року справа №805/1455/14

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Шишова О.О., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участі представника відповідача Груєнка С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року (повне судове рішення складено 26 травня 2014 року у м. Донецьку) у справі № 805/1455/14 (суддя в 1 інстанції - Христофоров А.Б.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Донецької митниці Державної фіскальної служби, Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Східної митниці Міндоходів, Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань митного оформлення імпортних товарів, ввезених на територію України у період 2010-2011 роки, з боку позивача встановлені порушення та складено акт перевірки. На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення № 103 від 29.05.2013 та № 104 від 29.05.2013. ОСОБА_2 не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки Постановою Апеляційного суду Донецької області від 25 березня 2013 року у справі № 257/1287/13-п скасовано Постанову Київського районного суду м. Донецька від 13 лютого 2013 року, провадження у справі відносно нього закрито на підставі п.7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Посилаючись на ст. 61 Конституції України, вважає, що його не може бути притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, отже просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східної митниці Міндоходів про сплату податкового зобов'язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, що складає: основний платіж - 27894,53 грн. та штрафні санкції - 3963,41 грн.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східної митниці Міндоходів про сплату податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, що складає: основний платіж - 117157,06 грн. та штрафні санкції - 16597,91 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року у справі № 805/1455/14 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів правомірність спірних рішень, що стосуються предмету спору, а встановлені фактичні обставини справи не повинні розглядатися як притягнення позивача двічі за одне й те саме діяння, оскільки Митний кодекс України та Податковий кодекс України за своєю природою визначають різні види відповідальності.

Не погодившись з таким рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарни зазначив ті ж самі доводи, які викладені в позовній заяві.

У судовому засіданні представник Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Східною митницею Державної митної служби Міністерства доходів і зборів України, за результатами проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань митного оформлення імпортних товарів (статуетки та інші декоративні вироби з пластмаси), ввезених на територію України у період 2010-2011 роки, з боку позивача встановлені порушення та складено акт № 45/3/700000005/НОМЕР_1 від 15 травня 2013 року (далі за текстом - акт перевірки).

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення № 103 від 29.05.2013 та № 104 від 29.05.2013 (далі - спірні рішення), які є предметом оскарження у даній справі.

Спірним рішенням № 103 позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України СПД за основним платежем 27894,53 гривень, штрафна санкція 3953,41 гривень.

Спірним рішенням № 104 позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем ПДВ з товарів, що ввозяться на територію України СПД за основним платежем 117157,06 гривень, штрафна санкція 16597,91 гривень (а.с. 6-8).

Згідно висновків акту перевірки, з боку позивача порушено вимоги ст. 81, 259, 267 Митного Кодексу України (далі - МК України) та п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 80 від 01.02.2006 «Про перелік документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України» (далі - Постанова № 80) у вигляді недостовірності задекларованої вартості товарів шляхом надання митному органу інвойсів, які містять неправдиві дані.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Спершу слід зазначити, що ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року здійснено заміну відповідачів в справі: Східну митницю Міндоходів на Донецьку митницю Державної фіскальної служби, а Державну податкову інспекцію у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області - на Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до ч.1 та п.4,5 ч.5 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

При цьому, положеннями п.5 ч.1 ст.352 МК України передбачено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Положеннями п.2 ч.2 ст.52 МК України передбачено, що декларант зобов'язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч.8 ст.264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно зі ст. 249 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можливо ідентифікувати з наявними товарами. За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості, митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до 4 Постанови № 80, обов'язковими до подання митному органу є рахунок (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення перевірки стало надходження від митних органів Королівства Нідерланди документально підтверджених відомостей щодо вартості товарів, наданих в рамках адміністративної допомоги у проведенні перевірки законності ввезення на митну територію України товарів позивачем.

Згідно відомостей, наведених в інвойсах № 2115/20100040 від 07.04.2010, № 2115/20100050 від 30.11.2010, № 2114/201100050 від 11.05.2011, № 2114/НОМЕР_2 від 05.10.2011 загальна вартість товарів складає 32474,36 дол. США, що за офіційним курсом на дату митного оформлення становить 257709,60 гривень.

Згідно відомостей, наведених в надісланих митними органами Королівства Нідерланди в інвойсах № 2115/20100040 від 07.04.2010, № 2115/20100050 від 30.11.2010, № 2114/201100050 від 11.05.2011, № 2114/НОМЕР_2 від 05.10.2011 загальна вартість товарів складає 102777,04 дол. США, що за офіційним курсом на дату митного оформлення становить 815600,40 гривень.

Таким чином, з інформації митних органів Королівства Нідерланди вбачається, що подані позивачем документи на товари, оформлені по поданим інвойсам, містять відомості про значно занижену вартість товарів, оскільки згідно інформації митних органів Королівства Нідерланди, продажна ціна вказаних товарів значно вища від зазначеної позивачем.

Судом встановлено, що позивачем в митних деклараціях зазначена наступна митна вартість товарів:

№ 700000013/0/000795 від 30.06.2010 - 104667,73 гривень;

№ 700000013/1/000098 від 26.01.2011 - 88446,96 гривень;

№ 700000013/1/000814 від 24.05.2011 - 24312,12 гривень;

№ 700000013/1/001683 від 20.10.2011 - 40282,79 гривень.

Проте дійсна митна вартість товарів, яка мала бути зазначена позивачем в митних деклараціях має становити:

№ 700000013/0/000795 від 30.06.2010 - 334936,57 гривень;

№ 700000013/1/000098 від 26.01.2011 - 276738,63 гривень;

№ 700000013/1/000814 від 24.05.2011 - 77798,76 гривень;

№ 700000013/1/001683 від 20.10.2011 - 126126,44 гривень.

Відповідно митні платежі по митних деклараціях мають становити:

№ 700000013/0/000795 від 30.06.2010 - мито 11513,44 гривень, ПДВ 48356,46 гривень;

№ 700000013/1/000098 від 26.01.2011 - мито 9414,58 гривень, ПДВ 39541,25 гривень;

№ 700000013/1/000814 від 24.05.2011 - мито 2674,33 гривень, ПДВ 11232,19 гривень;

№ 700000013/1/001683 від 20.10.2011 - мито 4292,18 гривень, ПДВ 18027,16 гривень.

Згідно із пп.54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначати суму грошових зобов'язань платника податків, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Пунктом 123.1 ст. 123 ПК України передбачено, що у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання на підставах, визначених у пп. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.3, 54.3.4, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, то це є підставою для накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що декларант, здійснюючи ввезення на митну територію України товарів або транспортних засобів, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації несе повну відповідальність за достовірність відомостей в ній, в тому числі щодо достовірності митної вартості. З огляду на вказане та досліджені докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що контролюючим органом на підставі отриманих від митних органів Королівства Нідерландів матеріалів достовірно встановлено факт заниження фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 митної вартості ввезеного на митну територію України товару.

Також, суд апеляційної інстанції вважає неприйнятними доводи апелянта щодо порушення приписів Конституції України в тій частині, що ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки провадження у справі № 257/1287/13-п відносно позивача було закрито.

В основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності (наприклад, при скоєнні крадіжки чи умисного знищення або пошкодження майна громадян винна особа може бути притягнута до кримінальної та цивільно-правової відповідальності).

Суд зазначає, що відповідальність позивача у справі № 257/1287/13-п, визначена Митним кодексом України, а відповідальність позивача у зв'язку із прийняттям спірних рішень у даній справі визначена Податковим кодексом України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати порушеними права, свободи та інтереси позивача, відповідач довів правомірність спірних рішень, що стосуються предмету спору, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 195, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року у справі № 805/1455/14 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 18 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов