Справа № 420/5770/18
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5770/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 (65082, м. Одеса, вул. Преображенська, 30, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65017, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №1950/Г-11 від 15 серпня 2018 року, ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів, за період з 20 лютого 2005 року по 30 червня 2018 року, у звязку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 11274,20 грн. та зобовязання ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 20 лютого 2005 року по 30 червня 2018 року, у звязку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 11274,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що ОСОБА_2 управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, на виконання постанови Приморського районного суду міста Одеси від 30.03.2011 року по справі №2-а-348/11, було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та донараховано, за період з 20.02.2005 року суму недоотриманої пенсії в розмірі 11274,20 грн., які були виплачені позивачу лише в липні 2018 року, що підтверджується випискою с рахунку позивача. На думку представника позивача, у відповідності із положеннями Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати та Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у звязку із затримкою виплати, з 20.02.2005 року по 30.06.2018 року, нарахованої та сплаченої позивачу у липні 2018 року, суми недоотриманої пенсії у розмірі 11274,20 грн., однак відповідач своїм листом №1950/Г-11 від 15.08.2018р. відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про нарахування та сплату суми компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою суду від 08.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.

19.11.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому відповідач зазначив, що на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2011, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2011 головним управлінням Позивачу було проведено перерахунок пенсії. Відповідач зазначив, що сума виплати пенсії була нарахована у відповідності до Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою №440 та затримка виплати не залежить від органів Пенсійного фонду, а тому, вимога щодо стягнення компенсації з головного управління не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, на думку відповідача, зазначена доплата у сумі 11274,20 грн. має характер разового платежу, а тому не може бути використана у контексті Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та оскільки пенсія позивачу виплачується вчасно та без затримки, підстав для виплати компенсації немає.

В судове засідання, призначене на 20.11.2018 року, представник Позивача не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, від представника Позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засідання, призначене на 20.11.2018 року, представник Відповідача не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки не повідомив, жодних клопотань не надсилав.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття в судове засідання представника Позивача та представника Відповідача, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Відповідно до ч. 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, судом встановлено наступне.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 30.03.2011р. у справі №2-а-348/11 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, та, серед іншого, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячного підвищення пенсії для інвалідів війни 2-ї групи на 350% мінімальної пенсії за віком за період з 20.02.2005 року по 31.12.2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактичним.

В липні 2018р., на виконання постанови Приморського районного суду м.Одеси від 30.03.2011р. у справі №2-а-348/11 ОСОБА_1 перераховано суму недоотриманої пенсії в розмірі 11274,20 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача та не спростовується відповідачем.

01.08.2018р. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про нарахування та сплату суми компенсації втрати частини доходів за період з 20.02.2005р. по 30.06.2018р.

ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.08.2018р. №1950/Г-11 повідомлено заявника про те, що відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014р. № 440, управлінням державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області головному управлінню 13.02.2015р. було надіслано повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою, на підставі якого на адресу цієї установи 03.03.2015р. була надіслана довідка про здійснення нарахування на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2011р. по справі № 2-а-348/11, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2011р. в сумі 11274,20 грн.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" 19.10.2000р. №2050-III та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Враховуючи викладене, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24 жовтня 2011 року № 6-38цс-11, від 18 листопада 2014 року № 21-518а14, від 11 липня 2017 року № 21-2003а16 та підтримана у постанові Верховного суду від 20.02.2018р. по справі №522/5664/17.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом №1950/Г-11 від 15.08.2018р. ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 20.02.2005р. по 30.06.2018р., у зв'язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 11274,20 грн. є протиправними.

У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті відповідної компенсації, позовні вимоги про зобовязання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 20.02.2005р. по 30.06.2018р., у зв'язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 11274,20 грн. також підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (65082, м. Одеса, вул. Преображенська, 30, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65017, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови листом №1950/Г-11 від 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 20 лютого 2005 року по 30 червня 2018 року, у звязку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 11274,20 грн.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 20 лютого 2005 року по 30 червня 2018 року, у звязку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 11274,20 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.