Справа № 592/8682/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2018 року

Київ

справа №592/8682/16-а

адміністративне провадження №К/9901/14234/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у письмовому провадженні справу за касаційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент) на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року (суддя Донець Л.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, про визнання дій протиправними щодо виплати разової грошової допомоги в меншому розмірі, зобов'язання стягнути доплату разової грошової допомоги, -

встановив:

Ковпаківський районний суд м. Суми постановою від 19 жовтня 2016 року позов задовольнив.

На зазначену постанову суду Департамент подав апеляційну скаргу.

З огляду на невідповідність апеляційної скарги вимогам частини шостої статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали; далі - КАС) Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21 листопада 2016 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення її недоліків. Зокрема, суд указав, що скаржник не додав оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору. Натомість заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору через неможливість у межах процесуальних строків для оскарження судового рішення здійснити його оплату.

Покликаючись на норми статей 87, 88 КАС, положення Закону України від 08 липня 2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3674-VI) апеляційний суд зазначив, що відстрочення сплати судового збору є винятковим заходом та не може бути застосоване у цьому випадку з мотивів неможливості у межах процесуальних строків для оскарження судового рішення здійснити його оплату.

Цей же суд ухвалою від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу повернув апелянту.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з поштовим повідомленням копію ухвали від 21 листопада 2016 року Департамент отримав 29 листопада 2016 року.

02 грудня 2016 року на адресу суду від Департаменту надійшло клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги з огляду на неможливість в межах встановлених строків подати платіжне доручення про сплату судового збору, оскільки на виконання ухвали від 21 листопада 2016 року Департамент зареєстрував бюджетні фінансові зобов'язання в органах Державного казначейства. Після надходження фінансування та проведення платежу буде надана копія документа, що підтверджує сплату судового збору.

Апеляційний суд також указав, що вказані заявником обставини не підтверджуються належними доказами, а, отже, не можуть слугувати підтвердженням об'єктивної неможливості сплати судового збору.

Департамент не погодився із рішенням суду апеляційної інстанції і звернувся із касаційною скаргою про його скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Скаржник зазначає, що на виконання ухвали суду від 21 листопада 2016 року Департамент зареєстрував 02 грудня 2016 року бюджетні фінансові зобов'язання в органах Державного казначейства. У зв'язку з неможливістю в межах встановлених строків надати платіжне доручення про сплату судового збору Департамент направив 02 грудня 2016 року на адресу суду клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

15 грудня 2016 року на адресу апеляційного суду направив супровідний лист від 09 грудня 2016 року та платіжне доручення про сплату судового збору. Однак 20 грудня 2016 року отримав ухвалу суду апеляційної інстанції від 14 грудня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків та повернення скарги відповідачу.

З наведених обставин Департамент висновує, що апеляційний суд не надав апелянту достатній для усунення недоліків скарги строк, тим самим позбавив його права своєчасного оскарження рішення суду першої інстанції. З огляду на це, вважає, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню, оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон № 3674-VI.

Умови та порядок звільнення від сплати судового збору передбачені у статті 8 Закону № 3674-VI та статті 88 КАС (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Зокрема, Кодексом передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналогічна норма міститься у статті 133 КАС у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року.

Вирішення суддею питання про можливість звільнення від сплати судового збору залежить від наведених у клопотанні обставин, підтверджених відповідними засобами доказування, стадії провадження, а також оцінки предмету, суті позовних та інших вимог, значення для особи тих прав та інтересів, які вона намагається захистити в суді.

Отже, у справі, що розглядається, комплексна оцінка вказаних у клопотанні обставин не дала суду можливість за внутрішнім переконанням ухвалити рішення про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до частини третьої статті 189 КАС у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

За статтею 108 КАС у тій самій редакції суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлює строк, достатній для усунення недоліків.

Тобто тривалість строку для усунення недоліків позовної заяви (скарги) визначається у кожному випадку окремо, з огляду на характер недоліків та час, об'єктивно необхідний для їх усунення визначеним судом способом.

Водночас суд при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху також має враховувати строки пересилання поштових відправлень.

За частиною третьою цієї статті позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку суд ухвалою залишав без руху.

При цьому суд мав би пересвідчитись, що вжив вичерпних заходів для належного виконання заявником судового рішення, та врахувати всі обставини, у тому числі і передбачений максимальний строк пересилання поштових відправлень.

У статті 103 КАС у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (частина перша). Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частина шоста). Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку (частина дев'ята).

Аналогічні норми містяться у статтях 120, 169, 298 КАС у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року.

З огляду на дату винесення оскарженої ухвали (14 грудня 2016 року) та дату отримання ухвали апеляційного суду про надання строку для усунення недоліків апеляційної скарги (29 листопада 2016 року), обставини та докази, якими скаржник обґрунтовував клопотання про продовження строку на усунення недоліків, Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко