Справа № 468/1470/18-а
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/1470/18-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Муругова В.В, за участі секретаря Гриненка М.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баштанка справу №468/1470/18-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування його постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

Посилаючись на неправомірність дій відповідача щодо доведення доказами наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 15.02.2018 року за невиконання вимог припису № 214 від 15.11.2017 року. Позивач, при цьому, заперечив вчинення з його боку зазначеного правопорушення, оскільки він не отримував копію вище вказаного припису, вимоги якого йому було потрібно виконати. Також ним було зведено тимчасово споруду, яка не має ознак капітального будівництва й тому не потребує оформлення відповідних дозвільних документів. Крім того, зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення були складені у його відсутність й тому він не міг скористатися наданими йому законом правами, а також надати відповідні докази по справі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити.

Відповідач інспектор будівельного нагляду ОСОБА_3 до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлений вчасно та належним чином (за місцем служби), про причини неявки суд не повідомив.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказав на законність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 188-42 КУпАП, оскільки позивач, отримавши припис, у визначений строк його вимог не виконав, у звязку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення, який позивач отримав рекомендованим листом з повідомленням, де були розяснені його права та обовязки, а також повідомлено про час та місце розгляду протоколу і 15.02.2018 року позивача було притягнуто до адміністративного правопорушення. У звязку з цим представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

Крім того, представник позивача вважав, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів, при цьому, про те, що відносно позивача буде винесена постанова він мав дізнатись з тексту протоколу від 30.01.2018 року, але позов поданий позивачем після спливу шестимісячного строку, тому представник відповідача просив залишити позов без розгляду.

З огляду на те, що відповідач субєкт владних повноважень, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, з врахуванням визначених ст. 286 КАС скорочених строків розгляду даної категорії справ - суд відповідно до ст. 205 КАС України ухвалив про розгляд справи на підставі наявних в ній та додатково витребуваних судом доказів згідно з ч.5 ст. 77, ч.6 ст. 162 КАС України.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи (копію протоколу про адміністративне правопорушення від 30.01.2018 року; копію постанови № 10 по справі про адміністративне правопорушення від 15.02.2018 року; копію договору купівлі-продажу від 28.11.2007 року; копію витягу з Державного реєстру правочинів від 28.11.2007 року; копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.07.2015 року; фотокартки; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2018 року; копію повідомлення від 10.01.2018 року про здійснення позапланової перевірки; копію рекомендованого повідомлення; копію направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 09.01.2018 року №3; копію припису №214 від 15.11.2017 року; копію рекомендованого повідомлення; фотозображення; копію рекомендованого повідомлення; фотозображення; копію рекомендованого повідомлення), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Це означає, що ч.2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій субєкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч. 3 ст. 79 КАС України зобовязує відповідача надати всі наявні у нього докази разом із поданням відзиву, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, а тому, в даному випадку, суд відповідно до ч. 5 ст. 77, ч.3 ст. 205, ст. 286 КАС України безумовно зобовязаний розглянути справу на підставі тих доказів, які надані суду сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2018 року відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за невиконання вимог припису від 15.11.2017 року щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (який був отриманий позивачем рекомендованим листом №586 24.11.2017 року, що підтверджується зворотнім повідомленням) та 15.02.2018 року винесено відносно позивача постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 188-42 ч. 1 КУпАП.

В тексті постанови відповідач вказав, що ОСОБА_1 не виконано вимоги припису від 15.11.2017 року № 214 посадової особи Управління щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом оформлення відповідних документів на самовільно виконані будівельні роботи з будівництва будівлі невизначеного призначення розміром 9,0х4,0 м обєкту «Будівництво обєкту невизначеного призначення» за адресою: вул. ОСОБА_4 (ОСОБА_5) № 90 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області відповідно до п. 10 Порядку прийняття закінченого будівництвом обєкту, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року.

У звязку з вказаним інспектор призначив позивачу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6800 грн.

При цьому, в позові позивач вказав, що не вчиняв викладеного в постанові правопорушення, оскільки ним споруджено споруду, яка не є капітальним будівництвом, а тому не потребує отримання документів на його спорудження.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Ч.1 ст. 188-42 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналіз диспозиції даної норми однозначно вказує на те, що адміністративна відповідальність може наступати виключно, якщо така вимога чи припис є законними, тобто таким, що, в тому числі, ґрунтуються на вимогах закону.

З припису №214 від 15.11.2017 року, за невиконання якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, слідує, що за результатами позапланової перевірки на обєкті «Будівництво обєкту невизначеного призначення» за адресою: вул. ОСОБА_4 (ОСОБА_5) № 90 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області» встановлено, що ОСОБА_1 у кінці серпня 2017 року побудував та встановив будівлю невизначеного призначення розміром 9,0х4,0м., будівельні роботи виконані без відповідних дозвільних документів, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 5 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт».

У звязку з цим від позивача вимагали усунути порушення вимог містобудівного законодавства шляхом оформлення відповідних дозвільних документів на будівлю невизначеного призначення відповідно до п. 10 Порядку прийняття закінченого будівництвом обєкту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, в термін до 15.01.2018 року.

При цьому, принцип правової визначеності, особливо коли це стосується притягнення особи до юридичної відповідальності, вимагає чіткого та однозначного визначення прав і обовязків такої особи та передбачуваності наслідків невиконання нею таких обовязків.

За такого, якщо особі надається вимога (припис) з попередженням про відповідні наслідки у виді юридичної відповідальності, то така вимога має бути чіткою та однозначною з конкретним переліком дій, які особа, якій вона адресована, має вчинити або утриматись від їх вчинення. Абсолютно недопустимо в такому разі застосовувати у вимозі чи припису загальні фрази, як в даному випадку «оформлення відповідних документів», без вказівки яких саме документів та в якому порядку таке оформлення має відбутись.

В даному випадку припис №214 від 15.11.2017 року таким вимогам не відповідає.

Крім того, позивача відповідною постановою, яка переглядається судом, притягнуто до відповідальності не за самочинне будівництво, а саме за невиконання припису, тому судом не оцінюється питання дотримання позивачем вимог закону при будівництві даного обєкту, проте в наданих представником відповідача доказах немає відповідей на зауваження позивача, викладені в позовній заяві щодо того, що будівництво обєкта позивача не завершене та що даний обєкт є тимчасовою будівлею та не потребує документів, що дають право на виконання будівельних робіт відповідно до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких обєкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №406.

При цьому, вказані обставини є суттєвими для оцінки законності вимог припису №214 від 15.11.2017 року та ставлять під обґрунтований сумнів його законність, а, як наслідок, і законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за його невиконання з врахуванням того, що відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (з врахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, за якою притягнення до адміністративної відповідальності ототожнюється з кримінальним переслідуванням особи).

Також, як на підставу законності вимог припису про оформлення «відповідних документів» в ньому міститься посилання на п. 10 Порядку прийняття закінченого будівництвом обєкту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття закінченого будівництвом обєкту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Технічне обстеження проводиться субєктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці). Технічне обстеження включає такі етапи: попереднє (візуальне) обстеження обєкта, у тому числі огляд і фотографування обєкта та його конструктивних елементів, виконання обмірів, визначення класу наслідків (відповідальності) обєкта, аналіз проектної та іншої технічної документації (за наявності); детальне (інструментальне) обстеження обєкта, у тому числі визначення параметрів і характеристик матеріалів, виробів та конструкцій, із залученням фахівців відповідної спеціалізації та атестованих лабораторій (за необхідності). Якщо етапи технічного обстеження обєкта, що проводилося, не збігаються з названими етапами, зазначаються фактично пройдені етапи технічного обстеження. Не дозволяється проведення технічного обстеження виключно за фотографіями, відеозаписами, кресленнями чи іншими документами без візуального огляду обєкта. На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей обєкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на обєкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану обєкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Пронумерований, прошнурований звіт підписується та скріплюється особистою печаткою виконавця і затверджується субєктом господарювання, який проводив технічне обстеження (для юридичних осіб).

З аналізу вказаного пункту слідує, що він стосується конкретно визначеного випадку прийняття в експлуатацію самочинно збудованого обєкту, право власності на який визнано за рішенням суду, та не містить переліку документів, які володілець має оформити, а лише передбачає врахування певних документів, в разі їх наявності. При цьому, ані в приписі №214 від 15.11.2017 року, ані в постанові №10 від 15.02.2018 року не вказано, яким чином п. 10 Порядку прийняття закінченого будівництвом обєкту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, на підставі якого фактично виданий припис №214 від 15.11.2017 року стосується будівництва даного обєкта позивачем.

Крім того, з постанови №10 від 15.02.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності слідує, що окрім порушення проаналізованого вище п. 10 Порядку прийняття закінченого будівництвом обєкту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, позивач також порушив абз. 4 п. 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553.

При цьому, відповідно до абз. 4 п. 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, субєкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобовязанийнадавати документи, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Проте, як вказувалось вище щодо припису №214 від 15.11.2017 року, в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не вказано конкретні документи, які вимагались від позивача та які він не надав, а також підстави їх витребування у позивача. При цьому, приписом вимагалось від позивача оформити «відповідні документи», натомість процитоване положення абз. 4 п. 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 не вказує на обовязок оформлення документів, а зобовязує лише надавати документи, в обсязі, який субєкт містобудування вважає необхідним.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Крім того, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності буде відповідати вимогам ст. 283 КУпАП тоді, коли в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З тексту постанови №10 від 15.02.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 188-42 КУпАП слідує, що при винесені даної постанови відповідачем були розглянуті наступні докази: акт перевірки №01, протокол про адміністративне правопорушення від 30.01.2018 року, припис від 30.01.2018 №6.

Тобто, припис №214 від 15.11.2017 року, за порушення якого відповідач - інспектор будівельного нагляду ОСОБА_3 притягнув позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем безпосередньо не досліджувався, при цьому, і вказаний припис, і протокол про адміністративне правопорушення від 30.01.2018 року був складений не відповідачем, а іншим інспектором Кот Л.П., отже відповідач не був безпосереднім очевидцем обставин порушення позивача, проте притягнув позивача до адміністративної відповідальності без дослідження та оцінки власне припису №214 від 15.11.2017 року та його відповідності вимогам закону, оцінка чому судом дана вище.

Слід також зауважити, що протокол про адміністративне правопорушення від 30.01.2018 року був складений за результатами проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю.

При цьому, відповідно до п. 5 Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно з п. 13 Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, надано право бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, що передбачає повідомлення суб'єкта містобудування про дату та час її проведення.

Представником відповідача суду надані копії повідомлення про здійснення позапланової перевірки від 10.01.2018 року №1014-117-18 та рекомендоване повідомлення №560, відповідно до яких за печаткою відділення звязку та онлайн-відстеженням поштових відправлень таке направлення отримане позивачем 03.02.2018 року. Також суду надані копія протоколу про адміністративне правопорушення від 30.01.2018 року та рекомендоване повідомлення №586, відповідно до яких за печаткою відділення звязку та онлайн-відстеженням поштових відправлень таке направлення отримане позивачем також 03.02.2018 року.

Тобто, і направлення про перевірку, і протокол про адміністративне правопорушення отримані позивачем вже після проведення відповідних заходів архітектурно-будівельного контролю, що є порушенням п. 13 Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 та прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, які передбачені ст. 254, 256 КУпАП щодо можливості знайомитись з протоколом при його складенні та викладати свої пояснення.

За такого, комплекс описаних вище обставин, вказує на те, що матеріали справи не доводять наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскарженій постанові, а тому така постанова відповідача не може вважатись обґрунтованою.

Оскільки згідно зі ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в даному випадку не надав до суду допустимих достатніх фактичних даних на підтвердження правомірності дій, які оскаржуються фізичною особою, тому зібрані відповідачем матеріали відносно позивача не є достатньою підставою для притягнення його до адмінвідповідальності за ст. 188-42 ч.1 КУпАП і доказом вини позивача у вчиненні вказаного правопорушення, за яке його було притягнуто оскаржуваною постановою до адміністративної відповідальності, оскільки цей висновок не підтверджується сукупністю достатніх і допустимих доказів, а навпаки спростовується поясненнями позивача та письмовими матеріалами справи, а, отже, не відповідає вимозі його достатності, що свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачеві.

Крім того, суд вважає за необхідне особливо зауважити, що в даному випадку справа стосується перевірки судом правомірності та обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності і саме на таку категорію справ поширюється також конституційна презумпція невинуватості, закріплена в ст. 62 Конституції України, з врахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, який не розрізняє кримінальну та адміністративну відповідальність, вважаючи їх всіх кримінальним переслідуванням, за такого, в адміністративних справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не позивач має довести законність своїх вимог і відсутність в своїх діях складу адміністративного правопорушення, а відповідач субєкт владних повноважень достатніми, належними та допустимими доказами має довести наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення та законність її притягнення до адміністративної відповідальності, спростувавши таким чином презумпцію невинуватості особи.

При цьому з аналізу ст. 293 КУпАП та ст.2 КАС України в частині мети судового перегляду постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за скаргою такої особи та в частині завдань адміністративного судочинства (захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень) та оцінки законності та обґрунтованості оскарженого рішення субєкта владних повноважень слідує, що розглядаючи позов фізичної особи про оскарження рішення субєкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, суд не в праві досліджувати нові докази на підтвердження вини особи, які при прийнятті рішення субєктом владних повноважень не враховувались.

Вказане відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, дії інспектора по притягненню позивача до адміністративної відповідальності без належного дослідження та надання обєктивної правової оцінки обставинам, що мали місце, є неправомірними.

Вказане є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Що стосується клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів, при цьому, про те, що відносно позивача буде винесена постанова він мав дізнатись з тексту протоколу від 30.01.2018 року, то відповідно до ч.2 ст. 283 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

При цьому, посилання представника відповідача на те, що, отримавши протокол від 30.01.2018 року позивач мав знати коли буде винесена постанова, не є свідченням того, що відсутні підстави для поновлення пропущеного позивачем строку звернення до суду, оскільки відповідно до ст. 284 КУпАП за результатами розгляду протоколу могла бути винесена не тільки постанова про накладення адміністративного стягнення, тому цілком очевидно, що про суть постанови та про порушення своїх прав позивач міг дізнатись лише, отримавши копію відповідної постанови.

Позивач вказав, що отримав копію постанови тільки 18.10.2018 року, а звернувся до суду з позовом 24.10.2018 року, у звязку з чим ухвалою про відкриття провадження від 03.12.2018 року було визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено пропущений позивачем строк. При цьому, саме відповідач міг надати суду відомості про передчасність його рішення про поновлення пропущеного строку, надавши відомості про отримання позивачем копії постанови раніше, ніж 18.10.2018 року (оскільки постанова була винесена без участі позивача), у звязку з цим тією ж ухвалою суд на підставі ст. 77 КАС України запропонував відповідачу надати відомості про час отримання ОСОБА_1 копії оскарженої ним постанови.

Проте суду на спростування заяви позивача про те, що він отримав копію постанови тільки 18.10.2018 року стороною відповідача будь-яких відомостей надано не було, а тому відсутні передбачені ч.4 ст. 123 КАС України підстави для визнання того, що викладений в ухвалі суду від 03.12.2018 року висновок про визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду був передчасним. За такого, відсутні достатні та законні підстави для залишення його позову без розгляду.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 73-77, 90, 242-244, 246, 250-251, 271, 273 КАС України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову № 10 по справі про адміністративне правопорушення від 15.02.2018 року відносно ОСОБА_1 за ст. 188-42 ч. 1 КУпАП та провадження по справі закрити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Відповідач: головний інспектор будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області ОСОБА_3 (місцезнаходження: вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв Миколаївської області, 54056).

Повне судове рішення складене 13.12.2018 року.

СУДДЯ: