Справа № 1740/2430/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2018 року м. Рівне №1740/2430/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник Любчик Іван Віталійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доУправління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради
про зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив зобов'язати Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради повторно розглянути його заяви від 18.08.2018 щодо надання містобудівних умов та обмежень для проектування об'єкта будівництва «Нове будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)» для забудови приватних земельних ділянок на вулиці В.Чорновола в м. Рівному (вулиця Тополева) з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,1000 га та з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,2980 га, з урахуванням обставин, встановлених даним судовим рішенням.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 18.08.2018 позивач звернувся до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління) із заявами про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок, що належать йому на праві приватної власності, розташовані на вулиці Вячеслава Чорновола, для проектування об'єкта будівництва «Нове будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)». Управління безпідставно відмовило у наданні містобудівних умов та обмежень. Позивач зазначає, що перелік підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є вичерпний та визначений частиною 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в якому відсутня така підстава для відмови як надходженням до Рівненської міської ради електронної петиції «Про введення мораторію на будівництво нових та реконструкцію існуючих будівель і споруд навколо озера Басів Кут», яка набрала необхідну кількість голосів. За вказаних обставин, позивач просить суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 24 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позов, у якому зазначив, що вважає відмову у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень аргументованою та правомірною, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також, відповідач зазначає, що електронна петиція «Про введення мораторію на будівництво нових та реконструкцію існуючих будівель навколо озера Басів Кут» №281 від 27.06.2018 була розглянута на пленарному засіданні 24 сесії міської ради 07.08.2018. Результатом розгляду петиції стало доручення про створення комісії для вивчення ситуації та підготовки пропозицій.

01.11.2018 представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про зміну позовних вимог в порядку ч.1 ст. 47 КАС України. Позовні вимоги в заяві викладено в наступній редакції: «Зобов'язати Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради повторно розглянути заяви громадянина ОСОБА_2 від 18.08.2018 щодо надання містобудівних умов та обмежень для проектування об'єкта будівництва «Нове будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)» для забудови приватних земельних ділянок на вулиці В.Чорновола в м. Рівному (вулиця Тополева) з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,1000 га та з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,2980 га, з урахуванням обставин, встановлених даним судовим рішенням».

Ухвалою від 14.11.2018 підготовче засідання відкладено у зв'язку із неявкою представника відповідача, що був залучений в іншому судовому засіданні до 28.11.2018.

Ухвалою суду від 28.11.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 11.12.2018.

В судове засідання 11.12.2018 представник позивача не прибула, подала клопотання про продовження розгляду справи за її відсутності та про долучення до матеріалів справи копії рішення Рівненської міської ради (26 сесія, 7 скликання) від 18.10.2018 № 5129 «Про надання дозволу на розроблення детального плану території» (а.с. 41, 45-46).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні представник відповідача з підстав викладених у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив повністю та просив у їх задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належать земельні ділянки з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, що розміщена у місті Рівне, на вулиці Вячеслава Чорновола (вулиця Тополева):

- з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,1000 га,

- з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,2980 га.

Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 131445696 від 19.07.2018 та індексний номер 114274146 від 16.02.2018 (а.с. 12-15).

18.08.2018 ОСОБА_2 подав до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради заяви щодо надання містобудівних умов та обмежень для проектування об'єкта будівництва «Нове будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)» для забудови земельних ділянок на вулиці В'ячеслава Чорновола в м. Рівному, що належать йому на праві приватної власності з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,1000 га та кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,2980 га.

Листами від 28.08.2018 № 01-М/155 та № 01-М/156 Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради було відмовлено позивачу у підготовці містобудівних умов та обмежень для проектування об'єкта будівництва у зв'язку із надходженням до Рівненської міської ради електронної петиції про введення мораторію на будівництво нових та реконструкцію існуючих будівель і споруд навколо озера Басів Кут (а.с. 9, 11).

Вважаючи відмову відповідача протиправною позивач звернувся до суду.

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно п. г ч. 1 ст. 95 цього Кодексу, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 78, ч. 3 ст. 79, п. "д" ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України та ст. 375 Цивільного кодексу України, право власника на забудову земельної ділянки є складовою права власності на землю (земельну ділянку).

Згідно ч. 3 ст. 375 Цивільного кодексу України, право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Отже, позивач має право планування та забудови такої земельної ділянки в межах її цільового призначення.

Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 N 3038-VI визначено, забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до статей 50-52 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

За наведеного, законодавець визначив перелік об'єктів, які можна будувати в рекреаційній зоні, і будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу) відповідає вимогам закону.

При отриманні позивачем у власність земельних ділянок площами 0,2980 га та 0,1000 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, орган місцевого самоврядування - Рівненська міська рада - вже вирішив питання цільового використання спірних земельних ділянок. Вказана обставина підтверджується долученими до матеріалів справи Фрагментами плану зонування міста, що затверджений рішенням Рівненської міської ради № 1421 від 22.12.2011 (а.с. 47, 48, 53-89).

Отже, визначення органом місцевого самоврядування позивачу цільового використання земельних ділянок для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування і ненадання позивачу містобудівних умов та обмежень, на підставі яких і реалізується цільове використання земельної ділянки, однозначно є порушенням права позивача на володіння земельною ділянкою, що полягає у перешкоджанні використання її за цільовим призначенням.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до статті 6 даного Закону, управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Статтею 13 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.

Частинами 2 та 3 статті 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

В частині 5 цієї статті визначено, що проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку : 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно частини 1 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Відповідно до частини 4 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Положення аналогічного змісту містяться у Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, що затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 109 від 07.07.2011.

Згідно частини 6 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

З аналізу наведених норм слідує, що відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви повинен прийняти одне з можливих рішень, зокрема, про надання містобудівних умов та обмежень або про відмову у їх наданні. Прийняття будь-якого іншого рішення, у тому числі надання відповіді щодо неможливості Управлінням тимчасово до вирішення по суті питання щодо розгляду електронної петиції, підготувати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва на вул. В'ячеслава Чорновола у м.Рівне, законодавством не передбачено. При цьому, перелік підстав для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є визначений ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» який є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Інших підстав містобудівним законодавством не закріплено.

Таким чином в межах спірних правовідносин дослідженню підлягають обставини дотримання відповідачем зазначених вимог містобудівного законодавства.

Твердження відповідача щодо аргументованості та правомірності відмови у наданні містобудівних умов та обмежень суд оцінює критично з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України

1. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

2. У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до наведених норм критерієм розмежування повноважень органів державної влади та місцевого самоврядування, виступає форма власності земельної ділянки: землями державної власності - розпоряджаються відповідні органи державної влади; землями комунальної власності - відповідні органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

З наведених норм слідує, що закон дозволяє органам місцевого самоврядування розпоряджатися земельними ділянками комунальної власності і не надає таких повноважень щодо земельних ділянок приватної власності. Відтак, введення мораторію на будівництво нових та реконструкцію існуючих будівель і споруд навколо озера Басів Кут на земельних ділянках, що перебувають у приватній власності та певне цільове призначення прямо суперечить вимогам Конституції, чинному земельному законодавству та законодавству про приватну власність.

Відповідно до частини 1 статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Як встановлено частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини 1статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Згідно підпункту 1 пункту «б» частини 1 статті 33 цього Закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Статтею 19 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: організація і здійснення землеустрою, а також координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Із доказів, наявних у матеріалах справи, встановлено, що 18.10.2018 Рівненською міською радою (26 сесія, 7 скликання) прийнято рішення № 5129 «Про надання дозволу на розроблення детального плану території».

Пунктом першим рішення встановлено: «Надати Управлінню містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради дозвіл на розроблення детального плану території правого берега Басівкутського водосховища (озера) орієнтовною площею 80 га у комплексі із внесенням змін до діючого детального плану території на вулиці В'ячеслава Чорновола відповідно до містобудівної документації, генерального плану та плану зонування території».

В межі вказаного детального плану забудови входять також і приватні земельні ділянки позивача. Отож, суб'єкт владних повноважень своїм рішенням, обов'язковим до виконання, дозволив забудову спірних земельних ділянок.

Суд, здійснивши перевірку рішення суб'єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

З наявних в матералах доказів судом встановлено, що позивачем для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки було подано всі необхідні документи, що відповідачем не заперечується. Водночас суб'єкт владних повноважень покликається на те, що фактичною підставою для відмови у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень слугувало надходження до Рівненської міської ради електронної петиції «Про введення мораторію на будівництво нових та реконструкцію існуючих будівель навколо озера Басів Кут» № 281 від 27.06.2018, що не узгоджується з приписами ч. 4 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Тобто у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок за неведених умов.

Також, відповідачем не надано доказів виявлення невідповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи наведене вище, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міськоі ради судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплачених згідно квитанцій № 35022083 від 06.09. 2018 року (а.с. 3).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міськоі ради (, вул. Лєрмонтова, 6, м. Рівне, 33028), з урахуванням правової позиції наданої судом у рішенні, повторно розглянути заяви громадянина ОСОБА_2 (Ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 33018) від 18.08.2018 щодо надання містобудівних умов та обмежень для проектування об'єкта будівництва "Нове будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу» для забудови приватних земельних ділянок на вулиці В. Чорновола в м. Рівному (вулиця Тополева) з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,1000 га та з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,2980 га.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (Ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 33018) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міськоі ради (, вул. Лєрмонтова, 6, м. Рівне, 33028) судові витрати на суму 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 грудня 2018 року.

Суддя Зозуля Д.П.