Справа № 461/5688/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2695/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Радченка В.Є. в м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просить скасувати постанову в справі про порушення митних правил №3611/20900/18 від 24.08.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що як видно з оскаржуваної постанови відповідача, 26.09.2017 він ввіз на митну територію України автомобіль «ALFA ROMEO 155» реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 через кордон в митному режимі «транзит» без письмового декларування та сплати всіх митних платежів. Станом на 15.06.2018 вказаний транспортний засіб не вивезений за межі митної території України, в інший митний режим не поміщений. Зазначає, що в день саме 26.09.2017 у пункті пропуску «Шегині» Мостиського району Львівської області позивача затримано у зв'язку з розслідуванням кримінальної справи. Крім цього, щодо позивача наявне рішення компетентного органу Республіки Польща про заборону перебування на території Республіки Польща та інших країн Шенгенської зони на строк 3 роки, про що був внесений відповідний запис до закордонного паспорту. Про вищевказані обставини позивачем 26.09.2017 був повідомлений орган Львівської митниці ДФС. Крім цього, при винесенні постанови не були взяті до уваги пояснення позивача та не враховані всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2018 позов задоволено. Скасовано постанову Львівської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №3611/20900/18 від 24.07.2018 та закрито справу про адміністративне правопорушення. Звільнено позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 22 КУпАП. Однак судом першої інстанції не враховано, що ч. 1 ст. 460 МК України визначено умови звільнення особи від відповідальності за порушення митних правил, передбачене ст. 470 цього Кодексу. Про обставини непереборної сили чи аварії позивач у порядку, визначеному ч. 1 ст. 192 МК України до органів доходів і зборів позивач з не звертався, документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили не надав. Також зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок про те, що порушення ОСОБА_2 митних правил є малозначним і таким, що не призвело до істотного порушення державних чи громадських інтересів.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.06.2018 на митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС прибув ОСОБА_2 згідно листа Львівської митниці ДФС від 17.05.2018 №4348/10/13-70-71/48 з метою вирішення питання щодо складання протоколу про порушення митних правил.

Перевіркою інформації, наявною в АСМО «Інспектор» та ЦБД ЄАІС ДМСУ було встановлено, що громадянин України ОСОБА_2 26.09.2017 віз на митну територію України автомобіль «ALFA ROMEO 155», реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN № НОМЕР_2, через митний пост Мостиська» Львівської митниці ДФС смугою руху спрощеного митного контролю зелений коридор» в митному режимі «транзит», без письмового декларування та плати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України.

Станом на 15.06.2018 інформація в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМСУ щодо вивезення за межі митної території України чи поміщення в інший митний режим автомобіля «ALFA ROMEO 155», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 відсутня.

Таким чином, орган митниці встановив, що ОСОБА_2 перевищив встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортного засобу, що перебуває під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб.

Постановою заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Скромного Я.І. від 24.07.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено на адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимог, встановлені ст.192 МК України і тому правомірно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України. Проте суд вважав, що порушення позивачем митних правил, за яке на позивача накладене адміністративне стягнення, є малозначним і таким, що не призвело до істотного порушення державних чи громадських інтересів, а тому прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП у зв`язку з малозначністю правопорушення, звільнивши останнього від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями частини першої статті 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 90 МК України унормовано, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

Правилами п.1 ч. 1 ст.95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

В той же час, згідно ч. 2 ст.95 МК України до строків, зазначених у частині першій ст. 95 МИ України, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Згідно вимог ч. 1 ст. 192 МК України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Пунктом 2 Розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Мінфіну від 31.05.2012 № 657 (далі Порядок № 657), дано визначення наступним поняттям: обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції (пункт 3 розділу VIII Порядку №657).

При цьому, п. 5 розділу VIII Порядку №657 передбачено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Отже, підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене частиною 3 статті 470 МК України, є, окрім підтвердження обставин аварії/непереборної сили відповідними документами, вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) повідомлення митного органу про обставини події, місцезнаходження транспортного засобу, а також надання інформації, яка надає можливість ідентифікувати такий транспортний засіб.

Судом встановлено, що на момент складання протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_2 відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб не надав та з повідомленням у відповідності до ст. 192 МК України до найближчого органу доходів і зборів про обставини події не звертався і таким чином перевищив більше ніж на 10 діб встановлений ч. 1 ст. 95 МК України строк доставки автомобіля «ALFA ROMEO 155», реєстраційний номер НОМЕР_1, що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як видно з протоколу про порушення митних правил № 3611/20900/18 від 12.06.2018, ОСОБА_2 його підписав, претензій та зауважень до нього не мав. Додатково пояснив, що при перетині кордону 26.09.2017 був затриманий працівниками генеральної прокуратури і СБУ по рішенню Печерського суду м. Києва. За рішенням суду вилучений у нього закордонний паспорт. Також польська сторона поставила депортацію на 3 роки. У зв'язку з чим не мав змоги вигнати автомобільний засіб з території України. Митний орган не повідомляв, так як не був про це поінформований.

За визначенням другого пункту Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби від 17.11.2005 року № 1118 уповноважена особа - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого власником товарів і транспортних засобів, наділена правом учиняти дії, пов'язані з пред'явленням цих товарів і транспортних засобів митним органам для митного контролю та митного оформлення при переміщенні їх через митний кордон України, або іншим чином розпоряджатися зазначеними товарами та транспортними засобами.

З огляду на вказане не заслуговують на увагу пояснення позивача про те, що він не мав можливості вивезти транспортний засіб «ALFA ROMEO 155», реєстраційний номер НОМЕР_1 за межі митної території України, оскільки відповідно до Правил № 1118, транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення міг бути пред'явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою, при цьому не висувається обов'язкова вимоги щодо присутності власника.

Таким чином у справі встановлено, що позивачем не виконано обов'язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, та більше того, позивач не вживав жодних заходів щодо його вивезення або ж розмитнення в порядку, встановленому законом, що свідчить про вчинення правопорушення, яке було виявлено уповноваженою особою митниці 15.06.2018 під час прибуття позивача до Львівської митниці ДФС.

До вказаного висновку прийшов і суд першої інстанції, однак враховуючи відсутність негативних наслідків, особу порушника та незначний характер вчиненого, застосував ст.22 КУпАП, визнавши вчинене адміністративне правопорушення малозначним та звільнив позивача від адміністративної відповідальності, закривши провадження у справі, обмежившись усним зауваженням.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на таке.

Відповідно до статті 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Так, згідно з статтею 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Положеннями ч.3 ст.286 КАС України, визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, суд, керуючись вимогами законодавства, вправі змінити захід стягнення, передбачений КУпАП, таким чином щоб стягнення не було посилено.

Як вбачається з частини третьої статті 470 МК України, така не містить іншої санкції, крім штрафу.

Суд першої інстанції, закривши провадження у справі, порушив норми процесуального права, оскільки ст.22 КУпАП не передбачено закриття провадження у справі.

Так, статтею 247 КУпАП, визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Як наведено вище, судом першої інстанції та апеляційним судом встановлено склад та подію адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.470 МК України, вчиненого ОСОБА_2, натомість не встановлено підстав, передбачених ст. 247 КУпАП, для закриття справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при малозначності адміністративного правопорушення згідно зі ст.22 КУпАП особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності у даному випадку лише органом (посадовою особою), уповноваженим вирішувати справу, яким є керівникам митниці або його заступники, а не суд першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваному рішення, що відповідно до вимог статті 317 КАС України є підставною для скасування рішення суду з одночасним прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 вересня 2018 року у справі № 461/5688/18 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 13.12.2018.