Справа № 825/2232/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2232/18 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмишиної О.М.,

суддів Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося у суд із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, у якому просило стягнути з відповідача адміністративно - господарські санкції в сумі 36280,00 грн. та пені 1110,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем не виконано норматив робочих місць щодо працевлаштування інвалідів та добровільно не сплачено адміністративні - господарські санкції.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року позов задоволено.

Судове рішення умотивовано тим, що неподання відповідачем у 2017 році територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою N 3-ПН, яка подається не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії, є порушенням норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що ним подавався звіт 3-ПН, а також звіт 10-ПІ та повідомлялися органи зайнятості та працевлаштування про наявну вакансію для працевлаштування інваліда. Вказує на те, що вакансія для інваліда відкрилася 01.08.2017 року та з цього часу на роботу було прийнято інваліда - ОСОБА_3, який на даний час працює у відповідача. Окрім того, зазначає, що ним створювалися в 2017 році спеціальні робочі місця, про що повідомлялася Державна служба зайнятості, однак осіб на працевлаштування до відповідача направлено не було.

Апелянтом електронною поштою подано до суду заяву вх. № 7872 про відкладення розгляду справи, яка отримана судом 12.12.2018 р. о 10:20 хв. (розгляд справи призначено на 10:10 год. 12.12.2018 р.)

Заявлене клопотання обґрунтовано тим, що апелянт перебуває на лікуванні в ЧМЛ №1 та не має можливості прибути в засідання.

Зважаючи на те, що судом не визнавалася явка апелянта обов'язковою, беручи до уваги те, що до заяви не надано доказів про перебування останнього на лікуванні, а також те, що заява надійшла після судового засідання, колегія суддів вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження згідно частини 2 ст. 313, п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що ФОП ОСОБА_2 відноситься до суб'єктів господарювання, яким відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Згідно з поданим до Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік (форма № 10-ПІ) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 25 осіб; з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особи; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особи; фонд оплати праці штатних працівників - 907,00 тис. грн.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 36280,00 грн., а розмір пені відповідно до облікової ставки у розмірі 17 % річних (встановлено рішенням Правління Національного банку України № 287- рш від 24.05.2018) становить 1110,27 грн.(а.с.8).

Ураховуючи, що відповідачем в добровільному порядку не сплачені адміністративно - господарські санкції та пеня, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини третьої статті 18-1 цього Закону, пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Частиною першою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012, № 5067-VI «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 р. за N 988/23520 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» затверджена форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до пункту 5 вказаного Порядку, форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Тобто, до обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім створення відповідних робочих місць, відноситься також надання територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою N 3-ПН, яка подається не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Саме подання такої інформації (звітність форми № 3-ПН) може свідчити про вчинення роботодавцем усіх дій, необхідних дій для працевлаштування інвалідів, і, відповідно, про наявність підстав для звільнення від відповідальності, передбаченої статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Будь-які інші дії роботодавців не виправдовують та не звільняють від відповідальності за порушення правил господарської діяльності.

Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року №825/1276/16.

З матеріалів справи убачається, що позивачем не надано суду доказів того, що ним за три робочі дні з дати відкриття вакансії подавався зазначений звіт.

При цьому, згідно листа Чернігівського міського центру зайнятості від 16.03.2018 № 07/134 відповідачем до Чернігівського міського центру зайнятості протягом 2017 року звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочому силу (вакансії)» для працевлаштування осіб з інвалідності не подавався.

До апеляційної скарги позивачем додано копію звіту за формою №3-ПН, яка прийнята працівником центру зайнятості 01.08.2017 року.

Однак, доказів подання такого звіту у період з 01.01.2018 по 01.08.2017 року відповідачем не надано.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що неподання відповідачем у 2017 році (січень - липень) територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою N 3-ПН, яка подається не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії, є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко