Справа № 826/12045/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 грудня 2018 року м. Київ № 826/12045/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Смолій І.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву представника ОСОБА_1 про відвід члена колегії - судді Вєкуа Н.Г. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконною постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі також - відповідач) про визнання незаконною постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у складі колегії суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів визначено склад колегії: головуючий суддя Аблов Є.В., судді Літвінова А.В., Мазур А.С.

Справа №826/12045/17 неодноразово відкладалася.

У зв'язку з відпусткою судді Мазур А.С. та приписи статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України щодо строків розгляду адміністративної справи, замінено склад колегії суддів та згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів у справі №826/12045/17, визначено склад колегії: головуючий суддя Аблов Є.В., судді Вєкуа Н.Г., Літвінова А.В.

Представником позивача (надалі також - заявник), в судовому засіданні 28.11.2018 року подано заяву про відвід члена колегії - судді Вєкуа Н.Г., обґрунтування даної заяви заявник зазначив, що заміна судді Мазур А.С., яка перебуває у відпустці не є підставою для її заміни на суддю Вєкуа Н.Г

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 28.11.2018 року визнано заявлений представником позивача відвід необґрунтованим. Передано справу №826/12045/17 на автоматизований розподіл для визнання судді у порядку, встановленому частини 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для вирішення питання про відвід судді.

Дослідивши подану заявником заяву, матеріали справи та наявні докази, суд приходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу з огляду на настпуне.

Згідно з частиною четвертою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу вирішення питання про відвід судді Вєкуа Н.Г. здійснюється суддею Смолієм І.В., який не входить до складу суду, що розглядає справу №826/12045/17, і визначений у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною 8 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Відповідно до частин 11, 12 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід судді суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Перевіривши матеріали справи та доводи заявника про відвід судді Вєкуа Н.Г., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даної заяви з наступних підстав.

Підстави для відводу судді визначені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, серед яких, зокрема, якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до частини 3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Як зазначено Верховним Судом України, суддя також не може брати участі у розгляді адміністративної справи і за наявності інших обставин, які можуть викликати сумнів у його неупередженості, однак конкретного і вичерпного переліку цих підстав не передбачено. Тобто, із змісту закону вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості (постанова Верховного Суду України від 11.10.2006).

Водночас, для того, що б ці обставини можливо було покласти в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Заслухавши думку представників учасників справи, дослідивши подану позивачем заяву про відвід, суд зазначає наступне.

З аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не можуть бути підставою для відводу. Крім того, учасники справи мають право оскаржити такі рішення у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об'єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі "Мироненко і Мартенко проти України", "Олександр Волков проти України").

Суд зазначає, що наведені заявником обставини не можуть слугувати підставами для відводу як такі, що викликають сумнів у їх неупередженості.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" від 9 листопада 2006 року, заява №33949/02). Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (п.50). При визначенні об'єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки судді, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (п.52).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про відвід та відсутність підстав для її задоволення.

Про наявність інших підстав, передбачених статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України для відводу судді Вєкуа Н.Г. представником позивача не зазначено, а судом не встановлено.

Керуючись положеннями статей 36, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про відвід судді Вєкуа Н.Г. відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Смолій