Справа № 808/421/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

27 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/421/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

секретар судового засідання Сколишев О.О.

за участі представника позивача Чмут С.В., представника відповідача Гончаренка А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року в адміністративній справі №808/421/18 (суддя І інстанції Стрельнікова Н.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Ексім-Трейд» до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 жовтня 2017 року:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 3171687,00 грн.,

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 86668,50 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Ексім-Трейд» задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 12 жовтня 2017 року № .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не підтверджено фактичний рух товарів по ланцюгу постачання від контрагентів-постачальників до позивача і далі до контрагентів-покупців.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

ТОВ «НВФ «Ексім-Трейд» () є юридичною особою та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за номером 0006150. Видами діяльності за КВЕД є, зокрема 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (т. 3 а.с. 92).

У період з 30 серпня 2017 по 12 вересня 2017 року (з урахуванням терміну продовження перевірки) проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «НВФ «Ексім-Трейд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2017 року, за результатами якої складено акт перевірки від 26 вересня 2017 року №542/08-01-14-02/30505756 (т. 1 а.с. 13-102).

Перевіркою встановлено порушення зокрема:

1. підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.6, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 2050713,00 грн., у тому числі по періодам: 2014 рік - 2050713,00 грн.

підпунктів 14.1.11, 14.1.36, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2015, 2016 рік на загальну суму 69698 грн. у тому числі по періодам: 2015 рік - 17859,00 грн., 1 квартал 2016 року - 51839,00 грн.

2. підпунктів 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пунктів 192.1, 192.3 статті 192, пунктів 198.1,198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 2383620,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 жовтня 2017 року:

1. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 3171687,00 грн., у тому числі 2120411,00 грн. за податковими зобов'язаннями та 1051276,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 103-104).

2. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 86668,50 грн., у тому числі 57779 грн. за податковими зобов'язаннями та 28889,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 105-106).

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Враховуючи, що апелянт та позивач погодилися з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 жовтня 2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 86668,50 грн., в цій частині суд апеляційної інстанції не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

При вирішенні спору суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під витратами розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України передбачено, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, платник податків має право віднести будь-які витрати до складу витрат за умови їх здійснення в межах своєї господарської діяльності, документального підтвердження відповідних витрат шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

З аналізу зазначених правових норм можна дійти висновку, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення) - первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозоли адміністрації на їх проведення.

Згідно з підпунктом 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до підпунктів 2.15 та 2.16 пункту 2 Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах господарського та податкового обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом установлено, що ТОВ «НВФ «Ексім-Трейд» у періоді, який перевірявся, мало господарські відносини, зокрема з ТОВ «Полікс», ТОВ «Протей - Груп» та ТОВ «Український капітал», на підставі яких позивачем формувався податковий облік.

Так, ТОВ «НВФ «Ексім-Трейд» задекларовано витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у 2014 році від операцій з придбання товарів від ТОВ «Полікс» на загальну суму 5461277,00 грн.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Полікс» (постачальник) укладено договір поставки № ПОЛ-21 від 21.06.2011, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець сплатити та прийняти продукцію, згідно із заявками та домовленістю. За згодою сторін, поставка товару здійснюється постачальником за власний рахунок.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано рахунки на оплату, видаткові накладні від 14.01.2014 року № 47, від 10.01.2014 року № 44, від 14.01.2014 року № 42, від 16.01.2014 року № 41, від 31.01.2014 року № 51, від 23.01.2014 року № 49, від 13.01.2014 року № 43, від 23.01.2014 року № 48, від 28.01.2014 року № 50, від 18.02.2014 року № 67, від 03.02.2014 року № 54, від 11.02.2014 року № 61, від 31.03.2014 року № 107, від 31.03.2014 року № 104, від 31.03.2014 року № 105, від 31.03.2014 року № 106, від 31.03.2014 року № 103, від 31.03.2014 року № 84, від 25.03.2014 року № 83, від 31.03.2014 року № 108, від 19.03.2014 року № 92, на загальну суму 5461277,00 грн., перелік яких також наведений акті перевірки. Згідно із вказаними накладними позивачем придбавався товар в асортименті (перчатки, акумулятори, тосол, контактні щупи, адаптери, клапани, распиратори, щитки та інш.).

Оплата за отриманий товар позивачем проводилася шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, виписками по рахунку позивача.

Постачальником на адресу позивача виписано податкові накладні від 25.03.2014 року № 33, 31.03.2014 року № 34, 52, 51, 53, 54, 55, що підтверджується також реєстрами виданих та отриманих податкових накладних (т. 136-139, 175-178, 202-205, 216-219, т. 2 а.с. 34-119).

Також, в акті перевірки зазначено, що до перевірки надано договір переведення боргу від 05 травня 2017 року № 05-05/14 на суму 1517713,90 грн. згідно з яким ТОВ «Полікс» (боржник) переводить на ТОВ «Український капітал» (кредитор) грошовий борг у розмірі 1517713,90 грн., що виник у результаті неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань перед ТОВ «НВФ «Ексім-Трейд» (первісний кредитор). Станом на момент проведення перевірки дебіторська заборгованість склала 276 498,10 грн., наявність якої не призводить до виникнення податкового зобов'язання з податку на прибуток.

Також, позивачем задекларовано витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у 2014 році від операцій з придбання товарів від ТОВ «Протей-Груп» на загальну суму 1723472,00 грн.

Між ТОВ «НВФ «Ексім-Трейд» (покупець) та ТОВ «Протей-Груп» (постачальник) укладено договір поставки від 8 січня 2014 року №ПЭ 2014, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець сплатити та прийняти продукцію, згідно із заявками та домовленістю. За згодою сторін, поставка товару здійснюється постачальником за власний рахунок.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано рахунки на оплату, видаткові накладні від 22.01.2014 року № 92, від 20.01.2014 року № 91, від 19.02.2014 року № 268, від 27.02.2014 року № 272, від 24.02.2014 року № 269, від 31.03.2014 року № 1055, від 31.03.2014 року № 1035, на загальну суму 1723472,30 грн., перелік яких також наведений акті перевірки. Згідно із вказаними накладними позивачем придбавався товар в асортименті (автошини, прямий наконечник-стальний стрижень-рубінова кулька, траверса трикутного перерізу, мікрометр важільний, ваги,термопара вольфрам-раниева та інш.).

Оплата за отриманий товар позивачем проводилася шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними виписками по рахунку позивача.

Постачальником на адресу позивача виписано податкові накладні від 20.01.2014 року № 91, 22.01.2014 року № 92, 19.02.2014 року № 90, 21.02.2014 року № 93, 24.02.2014 року № 91, 27.02.2014 року № 94, 31.03.2014 року № 122, що підтверджується також реєстрами виданих та отриманих податкових накладних (т. 136-139, 175-178, 202-205, т. 2 а.с. 120-151).

Позивачем задекларовано витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у 2014 році від операцій з придбання товарів від ТОВ «Український капітал», на загальну суму 4208100,00 грн.

Так, між ТОВ «НВФ «Ексім-Трейд» (покупець) та ТОВ «Український капітал» (постачальник) укладено договір поставки від 8 січня 2014 року №08.01-УК, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець сплатити та прийняти продукцію, згідно із заявками та домовленістю. За згодою сторін, поставка товару здійснюється постачальником за власний рахунок.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано рахунки на оплату, видаткові накладні від 21.04.2014 року № 62, від 15.04.2014 року №56, від 15.04.2014 року № 55, на загальну суму 4208100,00 грн., перелік яких також наведений акті перевірки. Згідно із вказаними накладними позивачем придбавався товар в асортименті (редуктор, каретки, набори для вимірювання наскрізних та глухих отворів, інш.).

Оплата за отриманий товар позивачем проводилася шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та виписками по рахунку позивача.

Постачальником на адресу позивача виписано податкові накладні від 20.01.2014 року №91, 22.01.2014 року № 92, 19.02.2014 року № 90, 21.02.2014 року №93, 24.02.2014 року № 91, 92, 27.02.2014 року № 94, 31.03.2014 року №122, що підтверджується також реєстрами виданих та отриманих податкових накладних (т. 136-139, 175-178, 202-205, 216-219, т. 2 а.с. 152-169).

Станом на момент проведення перевірки дебіторська заборгованість складає 276498,10 грн., наявність якої призводить до виникнення податкового зобов'язання з податку на прибуток.

Придбаний у контрагентів товар реалізовано іншим контрагентам (ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», ПАТ «Мотор січ»), на підтвердження чого надано первинні документи (т. 2 а.с. 170-209, т. 3 а.с. 1-235).

Позивач вважає, що надані зазначених вище первинних документів достатньо для підтвердження реальності здійснених господарських операцій.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем надано виключно документи, які фіксують факт укладання правочинів (договори) та їх результати (рахунки на оплату, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, виписки по рахункам). Однак, матеріали справи не містять підтвердження фактичного виконання сторонами договірних зобов'язань, тобто доказів вчинення певних дій у ході постачання та реалізації товарів, що є предметом договорів, в т.ч. про фактичний рух активів.

Зокрема, договорами, укладеними позивачем з постачальниками передбачено надання сертифікатів якості товару або іншого документу, який підтверджує якість продукції, товарно-транспортних накладних, гарантійних зобов'язань, а здача-прийняття товару здійснюється по якості і кількості відповідно до документів, підтверджуючих кількість і якість. Проте, позивачем не надано таких документів ані контролюючому органу, ані суду апеляційної інстанції.

Крім того, позивачем не надано документів щодо наявності у власності чи користуванні позивача складських приміщень для зберігання товару, а також документів, що підтверджують оприбуткування придбаного товару позивачем, його зберігання тощо. Між тим, при реальному вчиненні зазначених господарських операцій відсутність вказаних документів у позивача викликає сумніви у реальності здійснення таких операцій, оскільки з видаткових накладних вбачається великий обсяг придбаного товару, зокрема від 03.02.2014 року № 54, 27.02.2014 року № 272, 24.02.2014 року № 269 (т. 2 а.с. 79, 121, 124).

Так, по видатковій накладній від 03.02.2014 № 54 позивач придбав у ТОВ «Полікс» 200 пар черевиків кирзових, 120 пар черевиків з металевим носком, 170 пар туфель робочих жіночих, по накладній від 27.02.2014 № 272 - 400 пар черевиків кирзових, 80 пар черевиків з металевим носком, 166 пар туфель жіночих робочих, 3150 пар рукавиць та інший товар у значній кількості, який неможливо зберігати без наявності складських приміщень.

Якихось пояснень щодо цих обставин представник позивача на запитання колегії суддів надати не зумів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначений товар повинен був якимось чином поставлятись (перевозитись), проте жодних доказів, які підтверджували б факт транспортування товару постачальниками або безпосередньо самим позивачем, останнім не надано. Яким чином товар надходив позивачу, а потім поставлявся на ПАТ «Мотор Січ» позивачем не доведено.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що позивачем на підтвердження виконання вказаних господарських договорів не надано документів, які підтверджують фактичний рух його активів та реальні зміни в майновому стані, а податкових та видаткових накладних недостатньо для здійснення висновку про реальність виконання цих договорів. Фактично, крім документів у паперовому вигляді, які підтверджують факт укладення договорів, складення видаткових і податкових накладних, а також проведення оплати, інших доказів на підтвердження реальності господарських відносин позивачем суду не надано. Проте договори, податкові та видаткові накладні не є тими первинними документами, які підтверджують фактичний рух активів і реальне постачання товару від постачальників позивачу.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув і позов помилково задовольнив.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного суду України, судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідачу - суб'єкту владних повноважень не відшкодовуються.

Повний текст судового рішення складений 3 грудня 2018 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 808/421/18 скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Ексім-Трейд» до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко