Справа № 1540/4384/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4384/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Захарчука О.В.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідачів Рудь В.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження (у відкритому судовому засіданні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу та внесення змін до наказу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №2546 від 27.07.2018 р. в частині, що стосується заступника начальника Савранського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_1;

змінити зазначене в наказі Головного управління Національної поліції в Одеській області №1114 о/с від 31.07.2018 (з подальшими змінами) формулювання звільнення зі служби в поліції заступника начальника Савранського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_1 «за статтею 77, п. 1, п.п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) на «за статтею 77, п. 1, п.п.2 (через хворобу)» з 04.08.2018 р.».

Позов вмотивовано наступним.

Представник відповідача посилається на вчинення дисциплінарного проступку який полягає у наступному:

По-перше: в наказі Головного управління Національної поліції в Одеській області №2546 від 27.07.2018 вказано: особиста недисциплінованість (припущення, жодним доказом не підтверджено), відсутність контролю за станом обліково-реєстраційної дисципліни (припущення, жодним доказом не підтверджено, відповідні накази, розпорядження та посадові інструкції керівного складу як Шевченківського так і Приморського відділів поліції взагалі не досліджувались. Наведеними повноваженнями наділений не був).

По-друге: безпідставне виконання обов'язків по посаді (згідно наказу ГУНП №380 о/с від 13.03.2018 р. позивач виконував обов'язки по посаді виключно на період відпустки ОСОБА_4, останній до служби 20.05.2018 не приступив, тобто позивач виконував свої обов'язки за наказом. Крім того, ГУНП готувався наказ про призначення позивача на цю посаду. Колектив ВП налічує біля 60 працівників, жоден з яких не опитаний на предмет видання наказу, розпорядження, доручення в період 21-22.05.2018 року, більше того керівництво Приморського ВП, а саме, керівник ОСОБА_5 та заступник ОСОБА_6 були опитані, але відповідачем відповідні пояснення суду не надані);

По-третє: участь в розробці злочинної схеми (припущення, жодним доказом не підтверджено), вказані обставини не є підставами щодо яких було призначено та проведене службове розслідування згідно наказу ГУНП в Одеській області №1657 від 24.05.2018 року(виключно щодо порушення кримінального провадження).

По-четверте: акт про відмову від надання пояснень датований 21.07.2018 (субота - вихідний день) та нібито в телефонному режимі, проте докази телефонної розмови відповідачем не наданні. Відповідач не зміг повідомити суду норму права, яка б передбачала можливість опитування особи у вихідний день. Факт такої телефонної розмови заперечую, роздруківка з номеру телефону відповідачем не надавалась, як й звукозапис такої бесіди.

По-п'яте: 22.05.2018 відповідачу стало відомо про події, які відбулися 22.05.2018 (інформаційна довідка на дКЗ № 9/2972 та № 9/3088). Тобто, строк проведення службового розслідування починається саме з 22.05.2018, відповідачем порушенні строки проведення службового розслідування передбачені ст. 16 ДС, а саме, строк накладення дисциплінарного стягнення один місяць з дня коли про поступок стало відомо.

По-шосте: продовження строку службового розслідування мотивовано необхідністю отримання результатів перевірок діяльності Шевченківського ВП (суду не надані, оскільки відсутні), що свідчить про відсутність підстав для продовження строку проведення службового розслідування (доповідна записка укз № 9/3786 від 22.06.2018.

У жодному із документів наданих відповідачем не зафіксовано фактів, які б свідчили про вчинення дій, які можна кваліфікувати як дисциплінарний проступок.

участь в нараді під головуванням ОСОБА_7 (участь в нараді не заборонена жодним наказом, я її не ініціював, не підіймав питань тощо. Протокол такої наради в матеріалах відсутній та суду не наданий);

позивач ніби вирішив залучити ОСОБА_8 (до компетенції позивача питання «залучення» не віднесені, та участь у залучені не підтверджена жодним доказом наявним в матеріалах службового розслідування або судової справи);

вилучення коштів з службового кабінету позивача (без жодного письмового доказу отриманого під час службового розслідування);

відсутність контролю за підлеглим ОСОБА_6 та ОСОБА_9, які були підлеглим саме начальника ВП, а не позивача (доказів, що вони перебували у підпорядкуванні позивача суду не надано);

відповідач посилається на неґрунтовний вихід на службу (жоден акт з цього приводу матеріали справи не містять, як й актів про не вихід на службу, крім того УКЗ ГУНП готувало наказ про призначення позивача на посаду);

щодо складання незаконних висновків та інших матеріалів (такі висновки та матеріали до відзиву не надані, що свідчить про їх відсутність). Відповідні накази, розпорядження та посадові інструкції керівного складу як Шевченківського так і Приморського відділів поліції взагалі не досліджувались. Під час перебування в посаді т.в.о. заступника, жодного висновку не затверджував так як не був наділений повноваженнями. Також жодного наказу, розпорядження, доручення не видавав так як також не був наділений повноваженнями.).

Оцінюючи фактичні обставини справи та зміст висновку службового розслідування можна дійти висновку про те, що відповідач не встановив фактів, які можна було б кваліфікувати як порушення службової дисципліни та вчинення дисциплінарного проступку.

Закон № 580-?ІІ передбачає окрему підставу для звільнення з поліції осіб, що вчинили кримінальне правопорушення, а саме - набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за кримінального правопорушення. Водночас, таким ж очевидним є принцип невинуватості особи, вина особи у вчиненні кримінального правопорушення повинна бути доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Відповідач вдався до підміни понять та протиправно кваліфікував факт обвинувачення поліцейського у вчиненні кримінального правопорушення, як вчинення ним дисциплінарного проступку та підставу для дисциплінарної відповідальності. З огляду на це, висновки службового розслідування є хибними, а рішення про застосування дисциплінарного стягнення на підставі таких хибних висновків протиправним.

В ході службового розслідування у позивача не відбиралися пояснення та його не було ознайомлено з матеріалами службового розслідування, так як і про початок такого розслідування. Лише з отриманої відповіді на позов позивач був частково ознайомлений з матеріалами службового розслідування. Так, службове розслідування було розпочато з порушеннями, відповідно до наказу ГУНП № 1657 від 24.05.2018 року, висновок службового розслідування датований 23.07.2018 року, 27.07.2018 року виданий наказ ГУНП в Одеській області №2546 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, та 31.07.2018 року виданий наказ №1114 про звільнення зі служби в поліції, а лист з повідомленням про ознайомлення з наказом №2546 від 27.07.2018 року на адресу позивача нібито був направлений, який так і не надійшов разом з матеріалами службового розслідування до свого адресата, лише 08.08.2018 року, тобто через вісім днів після мого остаточного звільнення (лист №9/4806 від 08.08.2018 року), це при тому, що 01.08.2018 року в УКЗ мене було ознайомлено з наказом про моє звільнення. Пропонування надання пояснень у вихідний день законодавством України не передбачено. Свідки, які нібито формували акт про відмову, пояснити суду з якого телефонного номеру вони дзвонили, чому саме в останній день, чому у вихідний, знаючи що позивач перебуває у стаціонарі відомчого медзакладу не змогли. Більше того, заявлений свідок відповідачем ОСОБА_10 безпосередньо проводив службову перевірку та узагальнював результати такої перевірки, однак майже на всі поставлені питання у суді останній не надавав чітких відповідей та на більшість питань з приводу проведення ним службового розслідування взагалі нічого не відповідав та намагався свою відповідальність перекинути на інших колег, що приймали участь у службовому розслідуванні. Також, зазначений свідок суду на запитання чи ознайомлював він позивача з матеріалами службової перевірки хоч у якийсь спосіб, останній повідомив, що не ознайомлював. Але відповідно до листа (вих. № 9/4806 від 08.08.2018) з повідомленням про ознайомлення з наказом №2546 від 27.07.2018 року нібито надісланого на мою адресу, виконавцем є саме свідок ОСОБА_10. Тому до їх показів позивач просить поставитись критично.

Відповідач надав суду матеріали службового розслідування, які не містять:

функціональних обов'язків;

доказів порушення дисципліни;

підлеглі інших посадових осіб зазначені, як позивача;

Процесуальні питання.

03.09.2018 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.10.2018 року розгляд справи продовжений в порядку с загального провадження.

Ухвалою суду від 16.11.2018 року закрито підготовче провадження по справі.

Ухвалою суду від 03.09.2018 р. відповідачу встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем 05.09.2018 року.

18.09.2018 року, у встановлений ухвалою суду строк, відповідачем надано відзив на позовну заяву (вхід. № 27363/18).

Відповідач проти позову заперечував. В обґрунтування заявленої правової позиції надав відзив, який обґрунтований наступним.

18.11.2018 року прокуратурою Одеської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0001750 за фактом вчинення працівниками поліції Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди) КК України.

24.05.201 року наказом ГУНП в Одеській області №1657 призначено службове розслідування.

22.06.2018 року відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом MBС України від 12.03.2013 №230 службове розслідування було продовжено керівництвом.

Службовим розслідуванням встановлено що, майори поліції ОСОБА_7, ОСОБА_8, підполковник поліції ОСОБА_1 та капітан поліції ОСОБА_9, нехтуючи взятими на себе обов'язками, повноваженнями, достовірно розуміючи суть кримінального правопорушення та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, самі вчинили кримінальне правопорушення та протиправні дії.

23.05.2018 року вказаним працівникам поліції було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у подальшому вказана надзвичайна подія набула громадського резонансу, оскільки була висвітлена у засобах масової інформації.

24.05.2018 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси підполковнику поліції ОСОБА_1 обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. Цією же ухвалою було передбачено альтернативний запобіжний захід - застава підполковнику поліції ОСОБА_1 у розмірі 528 600 грн., у зв'язку зі сплатою застави ОСОБА_1 було звільнено під заставу.

Наказом Головного управління від 06.06.2018 №1836, ОСОБА_1, який допустив грубі порушення службової дисципліни, був відсторонений від займаної посади до 23.07.2018, а потім наказом від 30.07.2018року №2591 продовжено термін відсторонення до 16.09.2018 року.

В ході службового розслідування підполковник поліції ОСОБА_1 від надання письмових пояснень відмовився (Акт від 21.07.2018).

Зазначена надзвичайна подія набула суспільного резонансу та негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, підвищення довіри населення до правоохоронних органів. Вказана надзвичайна подія сталась внаслідок вкрай низьких морально-ділових якостей підполковника поліції ОСОБА_1, майорів поліції ОСОБА_7, ОСОБА_8 та капітана поліції ОСОБА_9, грубого ігнорування вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Закон України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, наказів Національної поліції України та МВС України.

Службове розслідування за фактом надзвичайної події за участю працівників Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській закінчено та 23.07.2018 затверджено висновок службового розслідування начальником ГУНП в Одеській області генералом поліції третього рангу ОСОБА_11.

27 липня 2018 року начальником ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 видано наказ №2546, яким за грубі порушення вимог ст. 8, п.п. 1, 2 п. 1 ст. 18, п.п.1, 2, 3 ст. ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Затоном України від 22 лютого 2006 року №3460-І?, п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 19.11.2016 № 1179, Присяги поліцейського та функціональних обов'язків, безвідповідальне відношення до виконання функціональних обов'язків, що виразилось в особистій недисциплінованості, у вступі у корупційні стосунки з майором поліції ОСОБА_8, майором поліції ОСОБА_7 і капітаном поліції ОСОБА_9 та розробки злочинної схеми, направленої на отримання неправомірної вигоди від громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність, що призвело до звернення гр. ОСОБА_13 із заявою до прокуратури Одеської області, внесенню відомостей до ЄРДР, оголошенню підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, рівня довіри населення до поліції та не попередження протиправних дій майора поліції ОСОБА_7 заступника начальника Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_1, звільнити зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до абзацу 5 статті 18 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Зазначений дисциплінарний наказ реалізовано наказом по особовому складу ГУНП в Одеській області № 1114 о/с від 31.07.2018 року.

Що стосується позовних вимог про зміну формулювання звільнення з п. 6 ч. 1 ст.77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з служби) на п.2 ч.1 ст. 77 (через хворобу) зазначаємо.

24.05.2018 року у відношенні позивача призначено службове розслідування. 23.07.2018 року затверджено висновок службового розслідування.

24.07.2018 позивачем подано рапорт про звільнення через хворобу.

У відповідності до ст. 3 Дисциплінарного статуту ОВС України закріплено, що начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником.

У відповідності до своїх повноважень начальник вирішив звільнити ОСОБА_1 за п.6 ч. 1 ст.77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Наказ про звільнення Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.07.2018 №1114 о/с видавався на підставі дисциплінарного наказу ГУНП від 27.07.2018 № 2546, у звільненні зі служби в поліції за п.2ч.1ст.77 (через хворобу ) Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 відмовлено керівництвом Головного управління, про що йому стало відомо під час отримання витягу з наказу про звільнення.

Отже, враховуючи вищевикладене, вбачається, що співробітники Головного управління Національної поліції в Одеській області, при звільнені ОСОБА_1, діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 до 06.11.2015 року проходив службу в ОВС, з 07.11.2015 року по 31.07.2018 року проходив службу в Національній поліції України.

18.11.2018 року прокуратурою Одеської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0001750 за фактом вчинення працівниками поліції Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди) КК України.

24.05.201 року наказом ГУНП в Одеській області № 1657 призначено службове розслідування.

22.06.2018 року відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом MBС України від 12.03.2013 №230 службове розслідування було продовжено керівництвом.

23.05.2018 року майору поліції ОСОБА_7, ОСОБА_8, підполковнику поліції ОСОБА_1 та капітану поліції ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

24.05.2018 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси підполковнику поліції ОСОБА_1 обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. Цією же ухвалою було передбачено альтернативний запобіжний захід - застава підполковнику поліції ОСОБА_1 у розмірі 528 600 грн., у зв'язку зі сплатою застави ОСОБА_1 було звільнено під заставу.

Наказом Головного управління від 06.06.2018 №1836, ОСОБА_1, відсторонений від займаної посади до 23.07.2018.

Наказом від 30.07.2018 року № 2591 продовжено термін відсторонення до 16.09.2018 року.

Службове розслідування закінчено та 23.07.2018 затверджено висновок службового розслідування начальником ГУНП в Одеській області генералом поліції третього рангу ОСОБА_11.

27 липня 2018 року начальником ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 видано наказ № 2546, яким за грубі порушення вимог ст. 8, п.п. 1, 2 п. 1 ст. 18, п.п.1, 2, 3 ст. ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Затоном України від 22 лютого 2006 року №3460-І?, п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 19.11.2016 № 1179, Присяги поліцейського та функціональних обов'язків, безвідповідальне відношення до виконання функціональних обов'язків, що виразилось в особистій недисциплінованості, у вступі у корупційні стосунки з майором поліції ОСОБА_8, майором поліції ОСОБА_7 і капітаном поліції ОСОБА_9 та розробки злочинної схеми, направленої на отримання неправомірної вигоди від громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність, що призвело до звернення гр. ОСОБА_13 із заявою до прокуратури Одеської області, внесенню відомостей до ЄРДР, оголошенню підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, рівня довіри населення до поліції та не попередження протиправних дій майора поліції ОСОБА_7 заступника начальника Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_1, звільнити зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію».

Наказ реалізовано наказом по особовому складу ГУНП в Одеській області № 1114 о/с від 31.07.2018 року.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України «Про Національну поліцію», Дисциплінарним статутом та Положенням № 114.

Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту та означає дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено основні обов'язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

За правилами встановленими статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В силу частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові наступного змісту: "Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Основні обов'язки поліцейського передбачені ст. 18 Закону № 580-VIII .

Поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов'язків передбачено, статтею 70 Закону № 580-VIII.

Згідно ч.3 ст. 70 Закону № 580-VIII поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження, зокрема, є відсторонення від посади.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 154 КПК України, відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Наказом Головного управління від 06.06.2018 № 1836, ОСОБА_1, відсторонений від займаної посади до 23.07.2018.

Наказом від 30.07.2018 року № 2591 продовжено термін відсторонення до 16.09.2018 року.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 69 Закону № 580-VІІІ, у зв'язку зі службовою необхідністю на поліцейського, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов'язків за іншою посадою.

Тимчасове виконання обов'язків покладається на поліцейських письмовим наказом керівника органу (закладу, установи) поліції, який уповноважений призначати на відповідну посаду згідно з цим Законом.

Згідно наказу № 380 о/с від 13.03.2018 року підполковника поліції ОСОБА_1 (0041557), заступника начальника поліції ОСОБА_3 відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, за не вакантною посадою заступника начальника Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 16 березня по 20 травня 2018 року, на період відпустки основного працівника майора поліції ОСОБА_14.(а/с. 167).

Керівники органів (закладів, установ) поліції можуть уповноважувати керівників структурних підрозділів таких органів (закладів, установ) самостійно приймати рішення про тимчасове покладення обов'язків за іншою невакантною посадою цього підрозділу на поліцейських, які їм підпорядковані.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" (далі - Статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов'язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов'язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до ст.2 Статуту дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Статуту передбачені обов'язки осіб рядового і начальницького складу, серед яких, зокрема, обов'язок дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Відповідно до ст.12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов'язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 13 Статуту визначено перелік видів дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, серед яких, поряд з іншими, зазначений такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладання дисциплінарного стягнення регулюється статтею 14 Статуту.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Суд зазначає, що позивач з 16 березня по 20 травня 2018 року відкомандирований за місцем служби. Отже строк виконання обов'язків закінчився 20 травня 2018 року.

Відповідно до ч.3 ст. 63 Закону № 508 поліцейський під час виконання покладених на нього обов'язків підпорядковується тільки своєму безпосередньому та прямому керівнику. Ніхто, крім безпосереднього і прямого керівника (за винятком випадків, прямо передбачених законом), не може надавати будь-які письмові чи усні вказівки, вимоги, доручення поліцейському або іншим способом втручатися в законну діяльність поліцейського, у тому числі діяльність, пов'язану з кримінальним провадженням або провадженням у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 3, ст.4 Статуту керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов'язаний: створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов'язків поліцейського. Наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.

ВИСНОВКИ СУДУ

У рішенні Конституційного Суду України №1-6/2018 від 27.02.2018 року встановлено:

«У Доповіді «Верховенство права», яка схвалена Європейською Комісією "За демократію через право" (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26 березня 2011 року), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов'язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов'язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття "законних очікувань") (пункт 48).

Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини».

Суд вважає необгрунтованими та такими, що не грунтуються на приписах національного законодавства доводи позивача щодо підстав скасування наказу з огляду на наступне.

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, приходимо до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника НП та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

За такими критеріями і слід оцінювати рішення суб'єкта владних повноважень та враховувати, що законність такого не пов'язана з наявністю чи відсутністю рішення у кримінальній справі.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.10.2018 року по справі №815/4463/17 сформована наступна правова позиція, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАСУ, підлягає врахуванню.

«42. Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення злочину, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

43. Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

44. Суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов'язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

45. Посилання скаржника на те, що п.2.1 Інструкції №230 може застосовуватися лише у тому випадку коли буде доведена вина особи у вчиненні кримінального або адміністративного правопорушення є безпідставним, оскільки за змістом цього законодавчого положення підставами для проведення службового розслідування можуть бути не тільки скоєння особами РНС кримінальних або адміністративних правопорушень, але і вчинення особами РНС інших діянь, які порушують службову дисципліну, а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.»

Під час розгляду справи судом не досліджується питання наявності чи відсутності вини в діях ОСОБА_1 щодо вчинення злочину, надається виключно оцінка наявності дисциплінарного проступку.

Суд вважає необгрунтованими доводи позивача щодо підготовки ГУНП наказу про призначення позивача на посаду.

Наказ - це правовий акт, який видається з метою вирішення основних і оперативних завдань органів виконавчої влади його керівником, що діє на основі єдиноначальності.

Отже, твердження позивача не підтверджено, та і не може бути підтверджено письмовими доказами, оскільки видання наказу про призначення на посаду є дискреційним правом керівника.

Разом з цим, на ОСОБА_1 наказом №380 о/с від 13.03.2018 року покладено тимчасове виконання обов'язків за невакантною посадою заступника начальника Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП В Одеській області з 16 березня по 20 травня 2018 року.

Тобто, наказ № 380 о/с містить кінцеву дату тимчасового виконання обов'язків - 20.05.2018 року, а відтак, юридичних підстав у ОСОБА_1 перебувати Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП В Одеській області не було.

Водночас, як і не було юридичних підстав не приступити до виконання службових обов'язків за посадою заступника начальника ОСОБА_3 відділення поліції Балтського відділу поліції ГУНП в Одеській області.

Вказане підтверджується листом т.в.о. начальника Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 від 22.05.2018 року за №41/2-1450:

«…21.05.2018 року зазначений співробітник до ОСОБА_3 відділення поліції, для подальшого проходження служби, не прибув та станом на 22.05.2018 відсутній на роботі в Савранському ВП.».

Викладене було встановлено судом і фактично не заперечувалось позивачем, який пояснив, що він дійсно не повернувся для проходження служби на постійне місце служби, а залишився чекати підписання наказу про його призначення на посаду.

Встановлене судом є підставою для застосування дисциплінарного стягнення, що і було здійснено відповідачем.

Суд також не погоджується із твердженням позивача щодо порушення строків проведення службового розслідування.

24.05.201 року наказом ГУНП в Одеській області №1657 призначено службове розслідування.

22.06.2018 року відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом MBС України від 12.03.2013 №230 службове розслідування було продовжено керівництвом.

При цьому, продовження службового розслідування передбачено Інструкцією та є дискреційним правом відповідача.

Щодо вимоги про зміну зазначеного в наказі Головного управління Національної поліції в Одеській області №1114 о/с від 31.07.2018 (з подальшими змінами) формулювання звільнення зі служби в поліції заступника начальника Савранського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_1 «за статтею 77, п. 1, п.п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) на «за статтею 77, п. 1, п.п.2 (через хворобу)» з 04.08.2018 р.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 28.03.2018 р. справа №522/5656/16-ц), суд не може змінювати дату та підстави звільнення, а тому позовна вимога ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

В основі поведінки працівника поліції законодавчо закладено етичні, правові та службово-дисциплінарні норми, дотримання яких є одним із головних обов'язків особи, що іде на службу до органів внутрішніх справ. Дана обставина зумовлює підвищений рівень відповідальності працівників поліції, у порівнянні з іншими громадянами, та застосування до них більш суворих дисциплінарних стягнень за дисциплінарні правопорушення. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.10.2018 справа 805/996/16-а.

Суд звертає увагу що, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов'язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96).

Також у рішення ЄСПЛ у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії, заява № 63235/00, рішення від 19 квітня 2007 року.

" 47. У зв'язку з цим Суд запровадив функціональний критерій, заснований на характері обов'язків службовця та його відповідальності. Особи, що займають посади, пов'язані з виконанням обов'язків щодо захисту загальнодержавних інтересів або з участю у здійсненні визначених публічним правом повноважень, володіють частиною суверенної влади держави. Держава має законний інтерес щодо налагодження з такими службовцями спеціальних відносин, заснованих на вірності та відданості. З іншого боку, щодо інших посад, які не мають у собі аспектів "державного управління", держава не має такого інтересу. (див. згадану вище справу "Пеллегрін" (Pellegrin), п. 65). Таким чином, Суд постановив, що із сфери застосування пункту 1 статті 6 вилучаються лише такі спори, що порушуються державними службовцями, чиї обов'язки є типовим прикладом специфічної діяльності, пов'язаної з державною службою, оскільки останні діють як представники державної влади і відповідають за захист загальнодержавних інтересів та інтересів інших державних органів. Яскравим прикладом такої діяльності є збройні сили та поліція (п. 66). Суд дійшов висновку, що жодні спори між адміністративними органами та службовцями, які займають посади, пов'язані з виконанням покладених публічним правом повноважень, не входять до сфери застосування пункту 1 статті 6 (п. 67)".

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу та внесення зміни до наказу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1, 65000, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Малиновським у м. Одесі ГУДМС 02.09.2014 р.

Головне управління Національної поліції в Одеській області - адреса: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська,12, , телефон: , , E-mail:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.