Справа № 160/7921/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2018 року Справа № 160/7921/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Наталії Василівни
за участі секретаря судового засіданняТрошиної А.С.
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 Армашової І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - відповідач) в якій просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, викладену в листі-відповіді від 06 вересня 2018 року № С-6034/0-4424/0/20-18, у наданні ОСОБА_5, на підставі клопотання від 06.08.2018 року (реєстраційний № 6034/0/21-18), дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, що знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області;
- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання від 06.08.2018 року (реєстраційний № 6034/0/21-18) про надання ОСОБА_5, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, що знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, з прийняттям обгрунтованого та законного рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з метою реалізації права наданого учасникам АТО на отримання земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району, проте отримав відмову у наданні такого дозволу, яка вмотивована тим, що на вказану земельну ділянку вже видано наказ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" іншій особі, відповідно до поданого клопотання та графічних матеріалів. Позивач вважає, що рішення відповідача є неправомірним, оскільки останнім не наведено жодної конкретної підстави для відмови, визначеної ст. 118 Земельного кодексу України. В тому числі, до моменту розглядом відповідачем клопотання позивача земельна ділянка не перебувала у користуванні чи власності, отже була вільною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі № 160/7921/18 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
21 листопада 2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області проти задоволення позовних вимог заперечувало, посилаючись на те, що відмова є законною та обґрунтованою, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки на обрану ОСОБА_5 земельну ділянку вже видано наказ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" іншій особі, відповідно до поданого клопотання та графічних матеріалів, що кореспондується із вимогами норм Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Порядком ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051.
26 листопада 2018 року на адресу суду від ОСОБА_5 надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію викладену в позовній заяві та зазначено, що така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як "для уникнення конфлікту", чинним законодавством України не передбачена, як і не передбачене право суб'єкта владних повноважень, під час розгляду клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відступати від положень, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.
Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 згідно з копією посвідчення серія НОМЕР_2 від 13.05.2015 року є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.
06 серпня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району, за межами населеного пункту.
До заяви позивачем додано: викопіювання з планово-картографічних матеріалів Дмитрівської сільської ради, на якому зображено бажане місце розташування земельної ділянки, орієнтований розмір земельної ділянки; копія паспорта, та копію реєстраційного номера облікової картки платників податків (ідентифікаційного номера); згода на збір та обробку персональних даних; довідка 6 - зем.; довідка (посвідчення) учасника бойових дій.
Листом від 06.09.2018 року № С-6034/0-4424/0/20-18 Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області відмовлено ОСОБА_5 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, у зв'язку з тим, що згідно наданої Довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 21.06.2018 року № 550/171-18 та наявної у Головному управлінні інформації, на запитувану земельну ділянку Головним управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вже видано наказ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" іншій особі, відповідно до поданого клопотання та графічних матеріалів.
Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень пункту 14 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.
Крім того, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;
- розробка суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;
- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи в оскаржуваному рішенні, яке оформлено листом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, питання по суті заявленого клопотання вирішено не було, зокрема, за результатами його розгляду не надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивованої відмови у його наданні з підстав, визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.
На підтвердження обґрунтованості відмови ОСОБА_5 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, відповідачем долучено до матеріалів справи наказ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" № 4-336115-14-СГ від 08.08.2014 року, яким надано дозвіл ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, орієнтований розмір якої становить 7,0000 га, із цільовим призначенням (01.02) - для ведення фермерського господарства, однак означений наказ не дає можливості встановити точне розташування земельної ділянки, на яку ОСОБА_7 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, крім того не можливо встановити, що земельна ділянка, визначена ОСОБА_5 є саме тією земельною ділянкою, на яку безпосередньо видано наказ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" № 4-336115-14-СГ від 08.08.2014 року.
Доказів надання у власність чи в користування даної ділянки іншій особі до суду не надано.
На підставі викладеного, суд вважає, що мотиви Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відмови в наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, судом не можуть бути визнані правомірними, оскільки не відповідають приписам статті 118 Земельного кодексу України.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, у таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач заперечуючи проти позову не довів суду, що, розглядаючи заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем не було сплачено судовий збір на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки він на момент подачі позову був звільнений від його сплати.
Згідно ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов'язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, викладену в листі-відповіді від 06 вересня 2018 року № С-6034/0-4424/0/20-18, у наданні ОСОБА_5, на підставі клопотання від 06.08.2018 року (реєстраційний № 6034/0/21-18), дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, що знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.
Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання від 06.08.2018 року (реєстраційний № 6034/0/21-18) про надання ОСОБА_5, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, що знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17 грудня 2018 року.

Суддя Н.В. Боженко