Справа № 826/12356/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач, ОСОБА_5, звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила зобов'язати Київський національний університет імені Тараса Шевченка розглянути заяву про академічну відпустку, зареєстровану 18 червня 2018 року за №408 «З» та надати відпустку, враховуючи, що до заяви були додані підтверджуючі документи підставність вимог.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року закрито провадження в адміністративній справі

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтовано неможливістю взяти участь в судовому засіданні через перебування в іншому судовому засіданні представника позивача.

Відповідно до ст.313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки визнано судом поважними.

Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка №2518-33 від 06 серпня 2016 року на підставі Правил прийому до Київського національного університету імені Тараса Шевченка у 2016 році та рішення Приймальної комісії позивача зараховано студентом першого курсу факультету «Кібернетики» за освітнім ступенем «бакалавр» денної форми навчання за освітньою програмою «прикладна математика».

18 червня 2018 року за вхідним №408 «З» відділом діловодства та архіву Київського національного університету імені Тараса Шевченка зареєстрована заява позивача про надання їй академічної відпустки строком на один рік (т.1 а.с.22-26).

Листом від 20 червня 2018 року №046/1 за підписом В.о. декана факультету комп'ютерних наук та кібернетики Київського національного університет імені Тараса Шевченка Кашнуром О.Ф. повідомлено про відсутність підстав для надання ОСОБА_3 академічної відпустки (т.1 а.с. 263).

Наказом Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 28 липня 2018 року №1846-33 ОСОБА_7 відраховано зі складу студентів 2 курсу групи К-21 денної форми навчання ОС «бакалавр» спеціальності 113 Прикладна математика освітньої програми Приладна математика з 01 липня 2018 року, навчання за державним замовленням, за невиконання індивідуального навчального плану (т.1 а.с.164).

Листом від 28 серпня 2018 року за вих. №013/332 проректор з наукової роботи Київського національного університету імені Тараса Шевченка ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 про те, що заява про надання академічної відпустки ОСОБА_3 на адресу університету не надходила (т.1 а.с.54).

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі виходив з того, що даний спір не відноситься до адміністративної юрисдикції, оскільки Київський національний університет імені Тараса Шевченка в даному випадку не є суб'єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Частиною 1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи; справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначається ст.19 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у статті 4 КАС України термін суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір.

Отже, при визначенні підсудності справи суд має виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Предметом спору в даному випадку є бездіяльність Київського національного університета імені Тараса Шевченка щодо нерозгляду заяви позивача про надання академічної відпустки від 18 червня 2018 року.

Відповідно до Статуту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (нова редакція), погодженого конференцією трудового колективу Київського національного університету імені Тараса Шевченка (протокол від 08 листопада 2016 року №2) та затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України 22 лютого 2017 року №280, Київський національний університет імені Тараса Шевченка є багатогалузевим класичним провідним вищим навчальним закладом України, національним надбанням освіти, науки й культури, який за результатами своєї діяльності здобув загальнодержавного та міжнародного визнання, має статус національного державного вищого навчального закладу.

У відповідності до пункту 1.2. Розділу 1 Статуту Університет є юридичною особою, яка утворена у формі державної установи, має права та обов'язки, які виникають з моменту державної реєстрації, і припиняються від дати внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про його припинення.

Діяльність Університету базується на Конституції України та законодавчих актах України, що регулюють правовідносини у сфері освіти та науки, інших нормативно - правових актах України та цьому Статусі (пункт 1.3. Розділу 1 Статуту).

Основною метою освітньої діяльності Університету є підготовка висококваліфікованих і конкурентоспроможних на національному та міжнародному ринку праці фахівців для наукових та освітніх установ, органів державної влади та управління, підприємств усіх форм власності за всіма рівнями вищої освіти (доктор наук, доктор філософії, магістр, бакалавр, молодший бакалавр) в усіх сферах освіти (відповідно до міжнародних і вітчизняних класифікацій освіти), утвердження національних, культурних і загальнолюдських цінностей (пункт 2.1. Розділу 2 Статуту).

Відповідно до поставлених завдань, Університет має право вирішувати всі інші питання, відповідно до законодавства. (пункт 4.2. Розділу 4 Статуту).

Прийом на навчання до Університету здійснюється на конкурсній основі, відповідно до Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів, затверджених Міністерством освіти і науки України (підпункт 2 пункту 7.16. Розділу 7 Статуту).

Згідно з пунктом 6.1. Розділу 6 Статуту безпосереднє управління діяльністю Університету, відповідно до законодавства і цього Статуту, здійснює ректор.

Ректор Університету, відповідно до законодавства України та цього Статуту, діє від імені Університету, представляє його в усіх державних органах, організаціях, установах, розпоряджається майном Університету, укладає угоди (контракти), дає доручення, відкриває в установах банків рахунки Університету.

У межах своєї компетенції ректор видає накази і розпорядження, дає обов'язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами Університету доручення.

Підпунктом 3 пункту 7.15. Розділу 7 Статуту передбачено, що здобувач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв'язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров'я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обставинами тощо). Таким особам в установленому порядку надається академічна відпустка або відпустка по догляду за дитиною. Навчання чи стажування в освітніх і наукових установах (у тому числі іноземних держав) може бути підставою для перерви у навчанні, якщо інше не передбачено міжнародними актами чи договорами між вищими навчальними закладами.

Порядок відрахування, переривання навчання, поновлення та переведення осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, а також порядок надання їм академічної відпустки визначаються положенням, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Відрахування студентів та учнів, їх поновлення та переведення відбувається за погодженням з органом студентського самоврядування Університету (або відповідного підрозділу).

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти регулюються Законом України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року № 1556-VII.

У відповідності до положень статті 27 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року № 1556-VII заклад вищої освіти як суб'єкт господарювання може діяти в одному із таких статусів: бюджетна установа; неприбутковий заклад вищої освіти; прибутковий заклад вищої освіти. Юридична особа (крім наукової установи) набуває статусу закладу вищої освіти з моменту отримання ліцензії на провадження освітньої діяльності.

Пунктом 1 частини 1 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-VII визначено, що основними посадами науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти є керівник (ректор, президент, начальник, директор).

Статтею 34 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-VII передбачені повноваження, якими наділений керівник закладу вищої освіти.

В даному випадку не вбачається, що між сторонами існує публічно-правовий спір, відповідач у даному випадку не виконує владних управлінських функцій щодо позивача.

Наразі, відповідач, в даному випадку, виступає не як суб'єкт владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій, а як суб'єкт, на якого чинним законодавством покладено, зокрема, функції з підготовки фахівців з вищою освітою та учнів за власними експериментальними освітніми програмами та навчальними планами, підготовки аспірантів та докторантів, підвищення кваліфікації фізичних осіб з вищою освітою, атестації висококваліфікованих фахівців, виховання національно свідомої інтелігенції.

Позовні вимоги є приватно - правовими та виникли виключно з відносин з приводу освітнього процесу між позивачем та відповідачем, як закладом вищої освіти.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243, 254, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі- залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13.12.2018.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма