Справа № 420/5237/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 420/5237/18

Категорія: 12.3Головуючий в І інстанції:Кравченко М.М. Дата прийняття ухвали 24.10.2018 р. Місце ухвалення: м. Одеса
П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю секретаря - Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 04.10.2018 року № 425-І, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 04.10.2018 року №425-І.

За змістом позовної заяви позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 04.10.2018 року №425-І «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1».

22 жовтня 2018 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 04.10.2018 року № 425-І «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1Ю.» до моменту розгляду справи №420/5237/18 по суті, заборони державному реєстратору проводити реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з приводу зміни керівника Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (ідентифікаційний код юридичної особи 04378876) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на інших осіб до моменту розгляду справи №420/5237/18 по суті

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що очевидними є ознаки протиправності рішення відповідача, про що свідчать, зокрема, відсутність печатки на рішенні Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 04.10.2018 року №425-І «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1Ю.», прийняття оскаржуваного рішення після закриття сесії діючим головою, що підтверджується аудіозаписом подій. Як зазначено в заяві про забезпечення позову, про порушення прав, свобод та інтересів позивача такими діями свідчить стрімке погіршення стану здоров'я, знаходження її на лікарняному, переведення до стаціонару обласної лікарні з Татарбунарської центральної районної лікарні

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію рішення Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 04.10.2018 року № 425-І «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1». Заборонено державному реєстратору проводити реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з приводу зміни керівника Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (ідентифікаційний код юридичної особи 04378876) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на інших осіб.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, відповідач по справі подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні у повному обсязі заяви про забезпечення позову, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення заяви про забезпечення позову, що призвело до неправильного її вирішення.

Вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, виходив з існування дійсного спору між сторонами та реальності загрози виникнення суттєвої шкоди правам позивача. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову у визначений судом спосіб буде відповідати предмету позову та не тягне фактичне вирішення спору по суті. За висновками суду першої інстанції, в даному випадку вжиттям заходів забезпечення позову забезпечується збалансованість інтересів сторін, що не суперечить положенням законодавства України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, заява про забезпечення позову відповідно до ст. 154 ч.1 КАС України, розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приймаючи рішення про забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлює винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи та керуючись законом.

Відповідно до ст. 150 ч. 1 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно ст. 150 ч. 4 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Положеннями ст. 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених статей вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 року №2 надано роз'яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

З аналізу наведеного вбачається, що обов'язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову є обґрунтована заява сторони, в тому числі, із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та неможливість в подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тому у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 6 КАС України, є принцип верховенства права. За положеннями ст. 3 Конституції України, ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

З аналізу ст. 150 КАС України можна зробити висновок, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення по справі.

Розглядаючи клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись зокрема у тому, що клопотання не є надуманим, спір поміж сторонами існує, існує також дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідачів, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, даним про особу та характер дій відповідачів, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідачів, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідачів. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов'язкові сторін.

Колегія суддів зазначає, що аналіз обставин справи свідчить про наявність дійсного спору між сторонами по справі, проте відсутні докази про реальність загрози можливого виникнення шкоди правам позивача.

Обов'язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, з наведених позивачем підстав, якими він обґрунтовує необхідність забезпечення позову, не вбачається наведених вище обставин.

Забезпечення адміністративного позову не є самостійним способом захисту порушеного права, та не повинне призводити до вирішення вимог або досягнення іншої мети, не пов'язаної з забезпеченням права особи до вирішення справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову складається тільки з тверджень про можливе теоретичне нанесення шкоди інтересам позивача.

Будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Позивачем у заяві про забезпечення позову не зазначено підстав вважати неможливим захист його прав, свобод або інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не обґрунтовано та не доведено необхідність таких процесуальних дій.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості звертатися в подальшому із заявами про забезпечення позову, якщо виникнуть нові обставини, що будуть нести реальну загрозу правам та інтересам позивача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема неправильне застосування норм процесуального права.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, судове рішення суду першої інстанції невмотивоване, що призвело до неправильного вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 17.12.2018 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька