Справа № 540/2295/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2295/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та середньої заробітної плати за час перебування на лікарняних,

встановив:

12 квітня 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказів № 28 від 30.03.2016р., № 44 о/с від 06.04.2016 р., поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2016р. у справі № 821/496/16 адміністративний позов задоволений частково, суд вирішив: «Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 44 о/с від 06 квітня 2016 року в частині дати звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції. Вважати ОСОБА_1 звільненим з лав Національної поліції з 14 квітня 2016 року. В іншій частині позовних вимог відмовити».

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016р. постанова залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.10.2018р. постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року - скасовано. Ухвалене по справі нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково: «Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 44 о/с від 06 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції за ст.77 ч.1 п.6 у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в Головному управлінні Національної поліції в Херсонській області. Справу в частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції у Херсонській області середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.04.2016 року по дату поновлення на роботі, та середньої заробітної плати за час перебування на лікарняних у період з 29.02.2016 року по 07.03.2016 року та з 09.03.2016 по 18.03.2016 - направити на новий розгляд до суду першої інстанції. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.».

Ухвалою від 12.11.2018р. справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначене на 03.12.2018р.

Ухвалою суду від 03.12.2018р. у судовому засіданні оголошена перерва до 12.12.2018р. для надання сторонами додаткових доказів.

У судове засідання 12.12.2018р. сторони не прибули, надали суду заяви про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наслідком поновлення позивача на роботі є компенсація часу вимушеного прогулу, відтак позивач просить стягнути з Головного управління Національної поліції у Херсонській області середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.04.2016 року по дату поновлення на роботі, та середньої заробітної плати за час перебування на лікарняних у період з 29.02.2016 року по 07.03.2016 року та з 09.03.2016 по 18.03.2016. Надав суду відповідні розрахунки належних до стягнення сум.

Позивач підтримав позов, просив суд його задовольнити повністю.

Відповідач заперечив проти задоволення позову про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі, визначеному позивачем, мотивуючи тим, що розрахунок необхідно проводити за останні два повністю відпрацьовані позивачем місяці, тобто грудень 2015 січень 2016 року, крім того розрахунок необхідно проводити у календарних, а не робочих днях. Стверджує, що компенсація за вимушений прогул обмежена строком та не може бути виплачена за період, більше, ніж один рік.

Щодо вимоги про компенсацію середнього заробітку за час перебування на лікарняному, зазначив, що місце проживання позивача зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначена адреса за адміністративно-територіальним поділом віднесена до Суворовського району м. Херсона. Разом з тим довідки за період з 29.02.2016 року по 07.03.2016 року та з 09.03.2016 по 18.03.2016, які надані позивачем, видані лікарнею, що віднесена до Дніпровського району м. Херсона.

Відтак вважаємо, що надані ОСОБА_1 довідки № 122 та 134, не можуть вважатись належним доказом відсутності на службі з поважних причин, що було встановлено службовим розслідуванням.

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення. Наказом ГУНП в Херсонській області від 30.03.2016 № 28 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ГУНП» вказаний період, за який грошове забезпечення ОСОБА_1 не нараховувати, в тому числі за період 29 лютого та 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року.

Необхідно зауважити, що постановою Верховного суду від 04.10.2018 у справі № 821/496/16 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 28 від 30.03.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ГУНП» відмовлено в задоволені (п. 28 постанови).

Із вказаних підстав просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року призначений на посаду інспектора Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Херсонській області.

28 березня 2016 року в УПД ГУНП в Херсонській області надійшов рапорт начальника відділу управління превентивної діяльності ГУНП в Херсонській області підполковника поліції ОСОБА_2 про відсутність на робочому місці інспектора превентивної діяльності ГУНП в Херсонській області майора поліції ОСОБА_1 без поважних причин з 11.02.2016р. по 19.02.2016р.

Наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області №299 від 28.03.2016р. Про призначення службового розслідування призначено службове розслідування за фактом, викладеним в рапорті ОСОБА_2

В ході проведення службового розслідування встановлено, що інспектор управління превентивної діяльності ГУНП в Херсонській області майор поліції ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19 лютого 2016 року, тому що ним не надані будь-які документи, які б підтверджували поважність відсутності його на робочому місці в зазначені дні.

28.03.2016р. начальником відділу УПД ГУНП підполковником поліції ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_3, ОСОБА_4 складено акт про відмову надати пояснення, відповідно до якого, ОСОБА_1 в телефонному режимі запропоновано надати пояснення щодо встановлених в ході проведення службового розслідування обставин, на що він відмовився. При цьому, пояснив, що всі лікарняні листи він надав керівнику відділу УПД.

За результатами перевірки 30.03.2016р. Головним управлінням національної поліції в Херсонській області винесено наказ №28 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ГУНП, відповідно до якого за грубе порушення службової дисципліни, п.1. ч.1 ст.18 Закону України Про Національну поліцію, ст.ст. 1,7 Дисциплінарного статуту ОВС України, вчинення дій, що виразилося у відсутності на службі без поважних причин 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19 лютого 2016 року, інспектора УПД ГУНП України в Херсонській області майора поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України Про Національну поліцію. Начальнику УФЗБО не нараховувати грошове забезпечення інспекторові УПД ГУНП майору поліції ОСОБА_1 за 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 29 лютого та 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 06.04.2016р. №44 о/с майора поліції ОСОБА_1 - інспектора управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Херсонській області звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.6 Закону України Про Національну поліцію (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Не погодившись із наказом, позивач звернувся до суду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2016р. у справі № 821/496/16 адміністративний позов задоволений частково, суд вирішив: «Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 44 о/с від 06 квітня 2016 року в частині дати звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції. Вважати ОСОБА_1 звільненим з лав Національної поліції з 14 квітня 2016 року. В іншій частині позовних вимог відмовити».

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016р. постанова залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.10.2018р. постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року - скасовано. Ухвалене по справі нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково: «Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 44 о/с від 06 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції за ст.77 ч.1 п.6 у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в Головному управлінні Національної поліції в Херсонській області. Справу в частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції у Херсонській області середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.04.2016 року по дату поновлення на роботі, та середньої заробітної плати за час перебування на лікарняних у період з 29.02.2016 року по 07.03.2016 року та з 09.03.2016 по 18.03.2016 - направити на новий розгляд до суду першої інстанції. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.».

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції у Херсонській області середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.04.2016 року по дату поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

У постанові Верховного Суду від 04.10.2018р., суд зазначив: «…Зважаючи, що в ході судового розгляду суд дійшов висновку про скасування наказу про звільнення та поновлення ОСОБА_1 на службі в органах національної поліції, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення позивача зі служби.

Разом з тим, враховуючи, що в силу вимог статті 341 КАС України суд касаційної інстанції позбавлений можливості збирати, досліджувати та надавати оцінку доказам (в даному випадку довідкам про заробітну плату та її складові, тощо), справа в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції…».

Відтак суд вирішує дану вимогу із урахуванням позиції ВС, викладеної в постанові від 04.10.2018р.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку №260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 8 розділу III Порядку №260, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 (справа № 810/660/17), від 18.10.2018 (справа № 818/662/17).

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100), згідно з п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язані відповідні виплати.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений зі служби у квітні, а у березні та лютому 2016 року відпрацював неповний місяць, то сума виплат обчислюється за два попередні повністю відпрацьовані календарні місяці до звільнення - грудень 2015 року, січень 2016 року..

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно наданої відповідачем довідки від 06.12.2018 року № 564 сума заробітної плати позивача за два повністю відпрацьовані місяці, що передували звільненню, складає 13806,00 грн., а саме: за грудень 2015 року 6903,00 грн., за січень 2016 року 6903,00 грн. Відповідно середньоденний заробіток позивача становить 222,68 грн. (13806,00 грн. / 62 календарні дні).

Позивач був звільнений 06.04.2016р., на виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду про перенесення дати звільнення із 06.04.2016р. на 14.04.2016р., відповідачем нарахована та виплачена позивачу заробітна плата, що підтверджується архівною відомістю заробітної плати ОСОБА_1 за період квітень серпень 2016р.

Таким чином час вимушеного прогулу становить із 15.04.2016р. по 30.10.2018р. (дата поновлення позивача на посаді).

Суд вважає помилковим твердження відповідача про виплату позивачу компенсації середнього заробітку зі час вимушеного прогулу у межах одного року, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. ОСОБА_3 заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд зазначає, що позивач у межах строку звернувся до суду за захистом своїх прав, відтак його вина відсутня у розгляді заяви про поновлення на роботі більше одного року.

За таких обставин, компенсації підлягає весь період вимушеного прогулу позивача без обмежень.

Загальний час вимушеного прогулу становить 929 календарних днів із 15.04.2016р. по 30.10.2018р., а саме:

2016 рік - 261 календарний день, у тому числі: квітень 16, травень 31, червень 30, липень 31, серпень 31, вересень 30, жовтень 30, листопад 31, грудень 31;

2017 рік 365 календарних днів;

2018 рік - 303 календарних днів, у тому числі: січень 31, лютий 28, березень 31, квітень 30, травень 31, червень 30, липень 31, серпень 31, вересень 30, жовтень 30.

Таким чином, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача складає 206869,72 грн. (222,68 грн. х 929 днів).

Суд вважає помилковим твердження відповідача про необхідність вирахування із зазначеної суми виплат отриманих позивачем за час вимушеного прогулу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. ОСОБА_3 заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Суд звертає увагу відповідача, що частина третя статті 117 КЗпП України, що встановлювала зменшення компенсації за вимушений прогул на суму отриманої заробітної плати на іншій роботі, виключена на підставі Закону України № 3248-15 від 20 грудня 2005 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 25.05.2016р.у справі 6-511цс16.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час перебування на лікарняних у період з 29.02.2016 року по 07.03.2016 року та з 09.03.2016 по 18.03.2016, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 04.10.2018р., суд зазначив: «…Судами встановлено, що відповідно до висновку службового розслідування позивачем надані неналежним чином оформлені довідки по догляду за дітьми за 29 лютого, 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року. Зокрема, при оформленні документів порушені вимоги п.1.9, п.1.11, п.2.22 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.12.2011р. №1005/6195, та вимоги п.3.1, п.3.2 наказу УМВС від 27.09.2010р. №418 Про порядок госпіталізації та амбулаторного лікування працівників ОВС.

Разом з тим, судами не досліджено та не надано належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, наданими позивачем на спростування вищенаведеного висновку, а саме: лист заступника директора Департаменту охорони здоровя Херсонської обласної державної адміністрації від 08.04.2016 року №С-313/зв, у якому зазначено, що лікарняні листи №122 і №134 видані на законних підставах та відповідають вимогам наказу МОЗ України від 13.11.2001 №455, а також лист начальника державної установи Територіальне медичне обєднання МВС України по Херсонській області від 07.04.2016 року №33/42=194, в якому зазначено, що порядок видачі листка непрацездатності у звязку з доглядом за хворою дитиною регулюється Наказом МОЗ України від 13.11.2001 №455 та Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.12.2011р. №1005/6195, спеціального порядку візування лікарняних (довідок) у лікарні ДУ ТМО МВС України по Херсонській області, які видані іншими медичними закладами для підтвердження їх достовірності не передбачено і не проводиться.

За правилами статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Оскільки в силу вимог статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції позбавлений права досліджувати докази та встановлювати обставини, які не були встановлені та досліджені судами попередніх інстанцій, справа в цій частині підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції…».

Відтак суд вирішує дану вимогу із урахуванням позиції ВС, викладеної в постанові від 04.10.2018р.

Відповідно до висновку службового розслідування позивачем надані неналежним чином оформлені довідки по догляду за дітьми за 29 лютого, 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року. Зокрема, при оформленні документів порушені вимоги п.1.9, п.1.11, п.2.22 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.12.2011р. №1005/6195, та вимоги п.3.1, п.3.2 наказу УМВС від 27.09.2010р. №418 Про порядок госпіталізації та амбулаторного лікування працівників ОВС

Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначено Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455 (далі - Інструкція № 455).

П. 2.22 Інструкції № 455 визначено, що Тимчасова непрацездатність осіб рядового і начальницького складу засвідчується довідкою органу, у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоровя. У разі вибору особою рядового і начальницького складу лікуючого лікаря і лікувально - профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи довідка видається відповідно до пункту 1.9 розділу 1 цієї Інструкції. Порядок видачі довідки у разі захворювання та травми; у звязку з доглядом за хворим членом сімї, хворою дитиною, дитиною віком до трьох років та дитиною-інвалідом до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за дитиною; при карантині; у звязку з вагітністю і пологами; на період санаторно-курортного лікування має відповідати вимогам цієї Інструкції.

П. 19 Інструкції № 455 передбачає, що листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу.

Ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон Про свободу пересування) встановлює, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Відповідно до ст. 3 Закону Про свободу пересування документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

П. 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 передбачено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Позивачем зазначено, що його місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначена адреса за адміністративно-територіальним поділом віднесена до Суворовського району м. Херсона.

Разом з тим довідки за період з 29.02.2016 року по 07.03.2016 року та з 09.03.2016 по 18.03.2016, які надані позивачем видані лікарнею, що віднесена до Дніпровського району м. Херсона.

Зазначені обставини сталі підставою для висновку відповідача, що надані ОСОБА_1 довідки № 122 та 134, не можуть вважатись належним доказом відсутності на службі з поважних причин, що було встановлено службовим розслідуванням.

Надаючи оцінку позиціям сторін у даній справі, суд враховує наступне.

У матеріалах справи наявний лист заступника директора Департаменту охорони здоровя Херсонської обласної державної адміністрації від 08.04.2016 року №С-313/зв, та лист начальника державної установи Територіальне медичне обєднання МВС України по Херсонській області від 07.04.2016 року №33/42-194, у яких зазначено, що лікарняні листи №122 і №134 видані на законних підставах та відповідають вимогам наказу МОЗ України від 13.11.2001 № 455 та Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.12.2011р. №1005/6195, спеціального порядку візування лікарняних (довідок) у лікарні ДУ ТМО МВС України по Херсонській області, які видані іншими медичними закладами для підтвердження їх достовірності не передбачено і не проводиться.

Відповідно до ст. 38 Основ законодавства України про охорону здоровя, введених в дію з дня опублікування - 15 грудня 1992 року (згідно з Постановою Верховної Ради України від 19 листопада 1992 року N 2802-XII) кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров'я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування.

Відтак твердження відповідача про необхідність отримання позивачем медичної допомоги та відповідного підтвердження такої допомоги довідкою лише за місцем реєстрації не відповідає вимогам чинного законодавства.

Також суд не погоджується із твердженням відповідача про недійсність довідки про непрацездатність позивача через відсутність погодження із головним лікарем лікувального закладу, який видав таку довідку, оскільки як слідує із листів заступника директора Департаменту охорони здоровя Херсонської обласної державної адміністрації від 08.04.2016 року №С-313/зв, та начальника державної установи Територіальне медичне обєднання МВС України по Херсонській області від 07.04.2016 року №33/42-194 зазначені документи видані відповідно до норм чинного законодавства та спеціального порядку візування лікарняних (довідок) у лікарні ДУ ТМО МВС України по Херсонській області, які видані іншими медичними закладами для підтвердження їх достовірності не передбачено і не проводиться.

Відтак позивач не може нести відповідальність за організацію ведення документообігу у лікарні ДУ ТМО МВС України по Херсонській області.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що довідки про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми за 29 лютого, 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року є такими, що підлягають оплаті.

Разом із тим, суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV) за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закон № 1105-XIV рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність. Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду.

Із наведеного слідує, що оплата лікарняного, тобто надання допомоги по догляду за хворою дитиною здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування від тимчасової втрати працездатності, відтак належним способом захисту порушеного права позивача є зобовязання відповідача вчинити передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» дії по нарахуванню та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми за 29 лютого, 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, постанова в частині стягнення з УМВС України в Херсонській області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6903,00 грн. підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем не надано суду належних доказів того, що суми коштів, належних позивачу до сплати за період вимушеного прогулу та тимчасової непрацездатності, виплачені останньому у повному обсязі.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, а відтак задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути із Головного управління Національної поліції в Херсонській області (ідентифікаційний код 08592322) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 206869,72 грн. (двісті шість тисяч вісімсот шістдесят дев'ять) грн., 72 коп.

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Херсонській області (ідентифікаційний код 08592322) вчинити, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми за 29 лютого, 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення Головного управління Національної поліції в Херсонській області (ідентифікаційний код 08592322) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середньомісячної заробітної плати у сумі 6903,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.

кат. 12.3