Справа № 0840/4079/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 грудня 2018 року (13 год. 19 хв.)Справа № 0840/4079/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - Кондратенко Є.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (69093, АДРЕСА_1)

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25)

про визнання протиправним та скасування постанови №ЗП1626/566/АВ/П/ТД-АС від 18.09.2018,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП1626/566/АВ/П/ТД-АС, прийняту 18.09.2018 першим заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_4 у відношенні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, якою на нього на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та ч. 1 ст. 21 КЗпП України накладено штраф у розмірі 111 690 грн.

Ухвалою суду від 08.10.2018 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 07.11.2018.

Ухвалою суду від 07.11.2018 відкладено розгляд справи на 03.12.2018.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновок відповідача про допуск позивачем до роботи однієї особи без укладання трудового договору, якого відповідач дійшов в ході інспекційного відвідування позивача, є таким, що не підтверджений жодним належним та допустимим доказом, адже відеозаписи проведення інспекційного відвідування не містять підтвердження виконання ОСОБА_5 функцій реалізатора товару. Представник позивача зазначив, що через необхідність участі 23.08.2018 в оформленні результатів інспекційного відвідування між позивачем та ОСОБА_5 було укладено цивільно-правовий договір про виконання робіт виключно на період з 12 до 18 години того дня. Крім того, вказав на те, що в даному випадку має місце подвійне притягнення до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Враховуючи зазначене вважає, що постанова №ЗП1626/566/АВ/П/ТД-АС від 18.09.2018 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню. Позов просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 встановлено, що позивач допустив до роботи 1 особу без укладання трудового договору, що є порушенням чинного трудового законодавства. Вказав, що факт праці цієї особи підтверджується відеофіксацією трудового процесу від 23.08.2018 та поясненнями ОСОБА_5, які зафіксовані відеозйомкою від 21.08.2018. Окрім того, представник відповідача посилається на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2018 у справі №335/10797/18, якою підтверджено наявність в діях ФОП ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України. Щодо притягнення позивача до подвійної відповідальності зазначив, що відповідальність, передбачена КУпАП та КЗпП України є двома різними видами юридичної відповідальності, а тому одночасне притягнення особи до них не суперечить ст. 61 Конституції України. В задоволенні позову просить відмовити.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, судом встановлено наступне.

Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області відповідно до наказу від 20.08.2018 №1320 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 20.08.2018 №669 було проведено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

21.08.2018 у зв'язку з неможливістю проведення інспекційного відвідування через ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування та відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, ГУ Держпраці у Запорізькій області було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 21.08.2018 №ЗП1626/566/НД, згідно з яким строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 23.08.2018, та вимогу про надання/поновлення документів від 21.08.2018 №ЗП1626/566/НД, якою ФОП ОСОБА_1 зобов'язано у строк до 15:00 години 22.08.2018 надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

23.08.2018 позивачем на адресу відповідача було надано пояснення за змістом яких позивач вказав, що реалізацією продукції займається він особисто, найманих працівників не має. Щодо перебування у кіоску на момент проведення Держпраці 21.08.2018 інспекційного відвідування сторонньої особи, позивач пояснив, що близько двох тижнів тому його знайомий попросив працевлаштувати його доньку - ОСОБА_5. Позивач зазначив, що він запропонував останній прийти до нього у кіоск 21.08.2018 на співбесіду, ознайомитися з режимом роботи та асортиментом продукції. В обумовлений час ОСОБА_5 приїхала до кіоску, проте у зв'язку з хворобою матері позивача, він вимушений був терміново від'їхати до лікарні, а ОСОБА_5 залишилась у кіоску до його повернення. Саме в цей час до кіоску з перевіркою прийшли інспектори Держпраці та спілкувались з ОСОБА_5 за відсутності позивача. Жодних трудових функцій остання 21.08.2018 не виконувала.

До пояснень додані: 1) копія свідоцтва про державну реєстрацію ФОП; 2) копія свідоцтва платника єдиного податку; 3) виписка з медичної карти стаціонарного хворого №11427.

За результатами проведення інспекційного відвідування був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗП1626/566/АВ від 23.08.2018.

Інспекційним відвідуванням встановлено порушення позивачем ч. 1 ст. 21 КЗпП та ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП, а саме: ФОП ОСОБА_1 допустив до роботи 1 особу без укладання трудового договору. Так, особа, яка представилась ОСОБА_5, надала пояснення, що вона фактично виконує роботу реалізатора у ФОП ОСОБА_1 (кіоск ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2) з другого тижня липня 2018 року, працює з 8.00 до 18.00, з часом на обідню перерву, працює тиждень через тиждень, що зафіксовано засобами відеофіксації. Факт праці підтверджується відеофіксацією трудового процесу від 23.08.2018 та поясненнями ОСОБА_5, що зафіксовані відеозйомкою від 21.08.2018.

29.08.2018 ФОП ОСОБА_1 було подано до ГУ Держпраці у Запорізькій області зауваження до акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗП1626/566/АВ від 23.08.2018, в яких вказано, що 21.08.2018 до кіоску із інспекційним відвідуванням прийшли інспектори праці, які почали відеозйомку ОСОБА_5, яка, в свою чергу, не маючи досвіду у спілкуванні із представниками органів державної влади, відразу не зрозуміла сутності питань, що стали підставою для інспекційного відвідування та злякавшись того, що дані особи є представниками Держпродспоживслужби та того, що позивач, як власник та єдиний працюючий у цьому кіоску, залишив кіоск, вказала, що вона не працює, а виконує функції, при цьому не конкретизувавши які саме функції вона виконує. В подальшому, інспектором виставлено вимогу про надання документів, термін виконання якої продовжено до 23.08.2018, 12:00 години.

У зв'язку із необхідністю приймати участь 23.08.2018 у оформленні результатів інспекційного відвідування позивач уклав із ОСОБА_5 договір про виконання робіт від 23.08.2018, за умовами якого позивач доручив їй виконати наступну роботу - здійснити продаж товару на суму не менше 450 грн., терміном виконання з 12:00 години до 18:00 години 23.08.2018. Підставою для укладання такого договору стало те, що саме на 12:00 годину позивач був вимушений покинути кіоск, де він працює, та направитися до інспектора праці для надання пояснень, та в подальшому підписання акту інспекційного відвідування. Договір від 23.08.2018 було укладено виключно на один день, коли позивач був зайнятий у ході оформлення результатів інспекційного відвідування. Наразі він є виконаним, виконавцем виконано перелік робіт, які доручив замовник, сторонами складено відповідний акт до договору, термін оплати за виконані роботи наразі не настав. Обов'язки податкового агенту будуть виконані у строк, встановлений ПК України, який також наразі не настав.

До даних зауважень позивачем долучено: 1) договір про виконання робіт від 23.08.2018; 2) акт до цього договору; 3) пояснення ОСОБА_5

Дослідженням вищевказаних доказів встановлено таке.

23.08.2018 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_5 (виконавець) було укладено договір про виконання робіт, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання за плату виконати наступну роботу - здійснити продаж товару замовника (продукти харчування) на суму не менше 450 грн., наприкінці строку виконання роботи здати суму виручки від продажу продукції замовнику. Строк виконання робіт: 23.08.2018 з 12.00 до 18.00. Місце виконання робіт - кіоск «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2. Цей договір є цивільно-правовою угодою. При укладанні та виконанні цього договору сторони керуються нормативно-правовими актами цивільного законодавства України. На правовідносини, що виникають між замовником та виконавцем у зв'язку з виконанням договору не поширюється дія норм трудового законодавства України. Виконавець виконує роботу на власний ризик, самостійно організовує виконання роботи та забезпечує отримання замовником певного результату з предмету цього договору. Виконавець не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку замовника, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Замовник не несе перед виконавцем зобов'язань щодо забезпечення необхідних умов праці, передбачених трудовим законодавством. За виконану належним чином роботу замовник зобов'язаний сплатити виконавцю винагороду, розмір якої становить 200 грн. Робота вважається виконаною належним чином за умови продажу виконавцем продукції замовника на суму, зазначену в п.1.1 договору.

Виконані роботи прийняті ФОП ОСОБА_1 згідно з актом здавання-приймання виконаних робіт №1 від 23.08.2018 до договору про виконання робіт від 23.08.2018.

Згідно з поясненнями ОСОБА_5, що додані ФОП ОСОБА_1 29.08.2018 до зауважень до акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗП1626/566/АВ від 23.08.2018, ОСОБА_5 вказала, що її батько є знайомим ОСОБА_1, та попросив останнього приблизно в середині серпня 2018 року працевлаштувати її до нього у кіоск. Проте, ОСОБА_1 відразу не став її працевлаштовувати, а запросив на проведення співбесіди та ознайомлення із умовами праці 21.08.2018. Того дня, тобто 21.08.2018, в ході співбесіди ОСОБА_1 хтось зателефонував та вона побачила як у нього змінився настрій та він відразу став дуже серйозним. Після чого ОСОБА_1 сказав щоб ОСОБА_5 побула у кіоску, оскільки він не має часу везти її додому. При цьому, суворо заборонивши ОСОБА_5 спілкуватися із покупцями та вчиняти будь-які дії, що можуть свідчить про ведення нею торгівлі та поїхав. Пізніше того ж дня до кіоску навідалися як пізніше виявилось інспектори праці, які відразу почали знімати ОСОБА_5 на мобільний телефон, що призвело до того, що вона дуже сильно злякалась, адже думала, що її перебування у кіоску є порушенням якихось прав споживачів, тощо. Інспектори почали задавати їй питання, мету яких вона відразу не зрозуміла, на які вона зокрема чітко відповіла, що не працює у кіоску, а лише виконує функції, після чого її перервали інспектори, та перекрутивши її слова наразі кажуть про те, що вона сказала, що виконує функції реалізатора. В подальшому, оскільки вона не полишала намірів почати працювати у ОСОБА_1, вона сказала йому, що у разі, якщо він буде потребувати її послуг він може до неї звертатись, що й трапилось 23.08.2018. Як пояснив їй ОСОБА_1, того дня йому було необхідно приймати участь в оформленні результатів перевірки та він потребував допомоги ОСОБА_5, адже він вже роз'яснив їй принцип виконання робіт у кіоску. У зв'язку із чим, вони уклали відповідний договір від 23.08.2018, за яким ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 виконала певні роботи у кіоску у період часу з 12 години до 18 години 23.08.2018, поки ОСОБА_1 займався оформленням результатів перевірки. ОСОБА_5 також вказала, що вона дійсно не працює у ФОП ОСОБА_1 та ніколи не працювала, винятком стало 23.08.2018, коли вона на його замовлення виконала низку робіт.

З матеріалів справи судом також встановлено, що листом від 31.08.2018 №08/03.4-06/6736 ГУ Держпраці у Запорізькій області надано відповідь на зауваження ФОП ОСОБА_1, якою висновки акту інспекційного відвідування залишено без змін.

До матеріалів справи також надано протокол про адміністративне правопорушення №ЗП1626/566/АВ/П/ПТ від 31.08.2018, складений у відношенні ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також 31.08.2018 ГУ Держпраці у Запорізькій області було видано ФОП ОСОБА_1 припис про усунення виявлених порушень №ЗП1626/566/АВ/П від 31.08.2018.

За результатами розгляду вищевказаного акту винесено постанову №ЗП1626/566/АВ/П/ТД-АС від 18.09.2018, відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 111 690 грн.

Вважаючи прийняту відповідачем постанову №ЗП 1626/566/АВ/П/ТД-АС від 18.09.2018 про накладення штрафу протиправною ,позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Крім того, судом також досліджено постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2018 у справі №335/10797/18, провадження №3/335/1591/2018, яка набрала законної сили 22.10.2018, згідно з якою, закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 43 КУпАП, відносно ФОП ОСОБА_1, на підставі ст. 22 КУпАП та оголошено ФОП ОСОБА_1 усне зауваження.

Також представником позивача до матеріалів справи надано виписку про нарахування плати за цивільно-правовим договором за серпень 2018 року, згідно з якої ФОП ОСОБА_1 нараховано ОСОБА_5 за один відпрацьований день 200 грн., а виплачено 161 грн. (після відрахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору) та квитанції про перерахування податків до Державного бюджету України.

В судовому засіданні також допитано в якості свідка ОСОБА_5, яка показала, що ОСОБА_1 є приятелем її батька та у зв'язку з тим, що вона є студенткою та бажала заробити грошей перед початком навчального року звернулася до батька з проханням домовитися з ОСОБА_1 про працевлаштування її до кіоску позивача. Її батько звернувся до ОСОБА_1 з відповідним проханням на що позивач запропонував спочатку провести співбесіду та ознайомити її з специфікою роботи. 21.08.2018 вона з'явилась до кіоску ОСОБА_1 та він проводив їй інструктаж, в ході якого йому зателефонували з приводу його матері, яка перебувала у лікарні на стаціонарі, та він сказав їй, що вимушений поїхати до лікарні, а вона має залишитись у кіоску. Свідок показала, що ОСОБА_1 обґрунтував небажання закривати кіоск крім іншого ще й тим, що він вважав, що зачинений кіоск свідчитиме про те, що він припинив роботу. ОСОБА_5 вказала, що пізніше того дня до кіоску з'явилися дві особи, які почали її знімати на відео та запитувати про те чи працює вона тут. Далі ці особи надали службові посвідчення, проте ОСОБА_5 на той час через те, що дуже злякалась, не зрозуміла статусу цих осіб та сутності їх питань. Відповідаючи на запитання інспекторів ОСОБА_5 боялась завдати своїм перебуванням у кіоску шкоди ОСОБА_1, оскільки не розуміла спрямованості їх запитань, та збрехала, що працює у кіоску. Також свідок зазначила, що в подальшому, 23.08.2018, до неї звернувся ОСОБА_1 з пропозицією виконати роботи 23.08.2018 з 12 год. до 18 год. у нього в кіоску, на що вона погодилась, адже вже розуміла процес виконання робіт.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Згідно ч.5 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) (далі - Порядок №295).

Відповідно до пп.3 п.5 Порядку №295 Інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Як встановлено під час судового розгляду справи підставою для проведення інспекційного відвідування позивача стала заява ОСОБА_6 про те, що у ФОП ОСОБА_1 працюють дві неоформлені особи.

Відповідно до п.19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно п.20 Порядку №295 Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

За нормою п. 22 Порядку №295, матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

Відповідно до п. 29 Порядку №295, заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови став висновок контролюючого органу про не оформлення позивачем трудових відносин з громадянкою ОСОБА_5, чим порушено вимоги ч.1, 3 ст.24 КЗпП України.

При цьому, на підтвердження вказаного порушення відповідачем в акті інспекційного відвідування вказано, що факт праці підтверджується відеофіксацією трудового процесу від 23.08.2018 та поясненнями ОСОБА_5, що зафіксовані відеозйомкою від 21.08.2018.

В судовому засіданні судом досліджено зміст відеозаписів, що надані представником відповідача до матеріалів справи.

Так, відеозапис від 21.08.2018 відображає обставини проведення інспекторами праці ОСОБА_5 щодо її працевлаштування у кіоску позивача, графіку роботи, умов оплати праці, тощо, та відповідно її відповіді на поставлені питання.

Суд зазначає, що твердження представника відповідача про відображення на даному відеозаписі факту реалізації ОСОБА_5 продукції особам-покупцям (жінці у червоній футболці) не знайшов свого підтвердження дослідженням відеозапису.

Суд також зазначає, що допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 спростувала достовірність наданих інспекторам праці пояснень. Свідок ОСОБА_5 відповідно до вимог КАС України склала присягу свідка та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Свідку також роз'яснені положення статті 63 Конституції України.

Суд також зазначає, що відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог законодавства про працю, що полягає у допуску до роботи працівника без укладання з ним трудового договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, суд зауважує, що під допуском до роботи слід розуміти не тільки перебування особи на території (у приміщенні) підприємства, установи, організації, офісному чи торгівельному приміщенні, ларьку, павільйоні, кіоску тощо, а й безпосереднє вчинення особою відповідних дій, що свідчать про виконання нею роботи. За умови відсутності підтвердження виконання 21.08.2018 ОСОБА_5 функцій реалізатора товару у кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому за адресою: АДРЕСА_2, де впроваджує свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, тобто вчинення дій, спрямованих на оплатну передачу іншим особам певних товарів в роздріб, фізичне її знаходження у вказаному кіоску не є автоматичним свідченням про виконання нею робіт.

Щодо відеозапису інспекційного відвідування від 23.08.2018, суд зазначає, що даний відеозапис підтверджує факт роботи ОСОБА_5 у вказаний день, проте, як встановлено судом, вказаний запис було здійснено 23.08.2018, біля 13:45 години.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Прийняття на роботу провадиться відповідно до штатного розпису підприємства, установи чи організації.

У разі виконання робіт (надання послуг) не на підставі трудового договору, а відповідно до договору надання послуг, трудові відносини не виникають.

Загальне визначення цивільно-правового договору подається у статті 626 Цивільного кодексу України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Досліджений судом договір про виконання робіт від 23.08.2018, укладений між позивачем та ОСОБА_5, свідчить, що його укладено на виконання конкретного виду та обсягу робіт з метою отримання встановленого договором результату, на визначений строк, і у зв'язку із досягненням цієї мети договір було припинено.

Слід також зазначити, що відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.

Тобто сторони мають право укладати договори, які нехай і не передбачені актами цивільного законодавства, але відповідають його загальним принципам. При цьому сторони на власний розсуд визначають і узгоджують умови договорів. Укладаючи цивільно-правовий договір, його сторони самостійно визначають його характер, узгоджують усі його умови і скріпляють їх своїми підписами. Законодавство не встановлює ніяких обмежень щодо статусу виконавців (за винятком того, що для деяких робіт потрібна ліцензія) і щодо тривалості виконання робіт або надання послуг.

Фізична особа може виконувати роботи як на підставі трудового договору, так і цивільно-правового договору. До суду не надано доказів визнання укладеного договору недійсним, а вільне волевиявлення сторін при його укладанні підтверджується як підписанням договору сторонами так і показаннями допитаної в якості свідка ОСОБА_5 Також відповідачем не надано до суду й доказів наявності законодавчо визначеної заборони сторонам щодо укладення вищезазначеного договору.

Враховуючи викладене, суд не вбачає в діях позивача щодо укладення цивільно-правового договорів на виконання робіт від 23.08.2018 порушенням чинного законодавства України, а отже й висновок відповідача про порушення позивачем вимог трудового законодавства, що мало місце 23.08.2018, є безпідставним.

Щодо посилань представника відповідача на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2018 у справі №335/10797/18, провадження №3/335/1591/2018, яка набрала законної сили 22.10.2018, та встановлені нею обставини як на преюдиційні обставини, що не потребують дослідження та доказування в межах даної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення, не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Вказана позиція також відображена й в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.09.2016 у справі №К/800/37663/15.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового рішення. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту вищевказаних норм КАС України, з урахуванням положень ч.ч. 6, 7 ст. 78 КАС України, суд зазначає, що докази на підтвердження вимог або заперечень мають оцінюватися судом як на предмет належності та допустимості кожний окремо, так і на предмет достатності і взаємозв'язку у їх сукупності. При цьому, обґрунтованим є той висновок суду, що зроблений з огляду на детальний аналіз як кожного доказу окремо, так і їх сукупності через призму достатності.

Зміст постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2018 у справі №335/10797/18, провадження №3/335/1591/2018, не спростовує встановлених належними та допустимими джерелами доказування обставин в межах розгляду даної справи.

Наявні у матеріалах справи докази, суд визнає достатніми та такими, що у взаємозв'язку між собою дають можливість зробити висновок про відсутність в діях позивача порушення вимог трудового законодавства.

Поряд із цим, зауваження представника позивача про притягнення позивача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення судом відхиляються з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Виходячи зі змісту згаданої норми, ключовими ознаками для її застосування є притягнення до відповідальності однієї й тієї самої особи за одне й те саме правопорушення. При цьому й юридична відповідальність має бути одного виду.

Поряд із цим, як вірно вказано представником відповідача, юридична відповідальність, передбачена КУпАП та КЗпП України є різними видами юридичної відповідальності. Так, перший вид юридичної відповідальності застосовується до посадових осіб підприємств, установ та організацій, а також фізичних осіб-підприємців, та є видом адміністративної відповідальності. Другий вид юридичної відповідальності застосовується до суб'єктів господарювання та є штрафною санкцією. Не зважаючи на те, що в даному випадку до відповідальності дійсно притягається одна й та сама особа, проте згадані види юридичної відповідальності є різними, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 61 Конституції України.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (69093, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25, ) - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП1626/566/АВ/П/ТД-АС, прийняту 18.09.2018 першим заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_4 у відношенні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, якою на нього на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та ч. 1 ст. 21 КЗпП України накладено штраф у розмірі 111 690 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (69093, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 116,91 (одну тисячу сто шістнадцять гривень 91 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25, ) .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 13.12.2018.

Суддя О.В. Конишева