Справа № 826/10552/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Захарова Артема Вячеславовича до Адміністрації Президента України про визнання бездіяльність протиправною та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Захарова Артема Вячеславовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Президента України у вигляді ненадання інформації на адвокатський запит адвоката Захарова A.B. №05-05-АЗ/2017 від 05.05.2017 року та зобов'язати відповідача надати відповідь на адвокатський запит.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судове засідання з'явився позивач, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в останній. Посилався на те, що відповідачем не надано відповіді по суті питань адвокатського запиту Захарова A.B., вважає вказану відмову протиправною, посилаючись на ст. 20, 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що листом від 05.04.2017 року №05-0405/2017 Захаров A.B. в інтересах ОСОБА_5 було направлено адвокатський запит до Голови Адміністрації Президента України Райніну І.Л., в якому просив надати письмову інформаці, а саме: чи подавав у 2013 році перший заступник Генерального прокурора України ОСОБА_5. Президенту України заяву, рапорт чи будь-який інший документ про призначення його на посаду заступника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, якщо так, то надати належним чином засвідчену копію такого документу; якщо ОСОБА_5. такого документа не подавав, то що саме стало підставою для прийняття Указу Президента України від 04.10.2013 року №542/2.013.

Листом від 27.04.2017 року №04-01/1390 Відповідачем надано відповідь, в якій вказано, що запитуваної інформації немає.

Повторно Позивач звернувся до Відповідача з адвокатським запитом від 05.05.2017 №05-05-АЗ/2017, в якому просив надати наступну інформацію: який суб'єкт вніс (підготував) проект указу Президента України №542/2013 від 04.10.2014 року, яким ОСОБА_5 призначено на посаду заступника секретаря РНБО; чи готувались супровідний лист, пояснювальна записка, довідкові чи аналітичні матеріали до проекту названого наказу, довідка про погодження проекту, і якщо так, то ким саме; чи було додержано визначений законом порядок при підготовці проекту, його внесенні та підписанні указу Президенту України №542/2013 від 04.10.2013 року; чи було отримано письмову згоду ОСОБА_5 на його призначення на посаду заступника Секретаря РНБО, як того вимагає КЗпП України (на додержання п.7 Положення); надати належним чином засвідчені копії письмової згоди ОСОБА_5 на призначення, супровідного листа до проекту указу Президента України №542/2013 від 04.10.2013 року, доповідної записки, всіх довідкових, аналітичних або інших матеріалів в обґрунтування необхідності указу, довідки про погодження проекту, якщо таких документів немає, прошу повідомити причину цього (не складались, передані на зберігання до архіву (якого) знищені, інше).

Листом від 31.05.2017 року №46-01/1262 Відповідач повідомив Позивача, що запитуваних документів та інформації немає.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI.

Підпунктами 1, 2 пункту 1 статті 1 Закону №5076-VI визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 2 Закону №5076-VI закріплено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Статтею 20 Закону №5076-VI визначені професійні права адвоката, згідно яких під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Абзацом першим частини другої вказаної статті передбачено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Частиною 3 ст. 24 Закону №5076-VI встановлено, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Згідно з ст.11 Закону України «Про інформацію» та ст.10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», особа має право вільного доступу до інформації про себе. Відповідно, розпорядник інформації зобов'язаний безперешкодно і безкоштовно надати інформацію про особу, якої вона стосується, на вимогу такої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, Позивачем в адвокатському запиті були поставлені наступні питання: який суб'єкт вніс (підготував) проект указу Президента України №542/2013 від 04.10.2014 року, яким ОСОБА_5 призначено на посаду заступника секретаря РНБО; чи готувались супровідний лист, пояснювальна записка, довідкові чи аналітичні матеріали до проекту названого наказу, довідка про погодження проекту, і якщо так, то ким саме; чи було додержано визначений законом порядок при підготовці проекту, його внесенні та підписанні указу Президенту України №542/2013 від 04.10.2013 року; чи було отримано письмову згоду ОСОБА_5 на його призначення на посаду заступника Секретаря РНБО, як того вимагає КЗпП України (на додержання п.7 Положення); надати належним чином засвідчені копії письмової згоди ОСОБА_5 на призначення, супровідного листа до проекту указу Президента України №542/2013 від 04.10.2013 року, доповідної записки, всіх довідкових, аналітичних або інших матеріалів в обґрунтування необхідності указу, довідки про погодження проекту.

Відповідачем вказано у листах-відповідях, що документи та інформація щодо запитуваної інформації відсутні.

Тобто, Відповіач не володіє і не зобов'язана відповідно до своєї компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Для реалізації своїх професійних прав у частині звернення з адвокатськими запитами адвокат має право отримувати запитувану інформацію, копії документів тощо, однак, колегія суддів звертає увагу на те, що очевидною передумовою надання інформації є її наявність у відповідного адресата або обов'язок володіти нею відповідно до компетенції.

Натомість у справі, що розглядається, про наявність такого обов'язку позивач не стверджував, а судами його наявності не встановлено.

Крім того, Позивач посилається, що відповідно до Положення про порядок підготовки та внесення проектів актів Президента України, затвердженого указом Президента України №970/2006 від 15.11.2016 року (з наступними змінами), будь-який акт Президента України має чіткий порядок винесення та супроводжується підготовкою певного кола документів, що обгрунтовують необхідність його підписання, а саме проект акта на паперовому та електронному носіях, супровідний лист, пояснювальна записка, довідкові та аналітичні матеріали, довідка про погодження проекту тощо.

На думку Позивача відсутність документів та інформації вказує на те, що правових підстав для підготовки Указу Президента України від 04.10.2013 року №542/2013 та його підписання Президентом України взагалі не було, а тому вказаний указ не відповідає Конституції України та законам України.

Апелянт вважає, що при підписанні мав бути дотриманий порядок, визначений Положенням, а запитувана ним інформація мала б бути в розпорядженні Адміністрації Президента України.

Однак, колегія суддів зазначає, що аналіз та оцінка прийняття Указу Президента України не є предметом розгляду даної справи, а вказані припущення про те, що можливі порушення процедури прийняття Указу є безумовною підставою надання Адміністрацією Президента України недостовірної або неповної інформації, є непов'язаними, а тому неприйнятними.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Захарова Артема Вячеславовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018 у справі за адміністративним позовом Захарова Артема Вячеславовича до Адміністрації Президента України про визнання бездіяльність протиправною та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 18.12.2018