Справа № 826/17655/17
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/280
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2018 року № 826/17655/17

За позовом ОСОБА_1

До Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві

Про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про зобов'язання Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду в м. Києві призначити та здійснювати виплату основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком згідно статтями 50 та 54 (ч. 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 23.07.2011 року.

Ухвалою суду від 15.01.18 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду (суддя Власенкова О.О.).

01.02.2018 року відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов.

Ухвалою суду від 08.06.2018 року справу прийнято до свого провадження суддею Головань О.В.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії; перебуває на обліку Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві) та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На підставі постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2011 р. по справі №2а727/2011, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2012 р., ОСОБА_1 було призначено основну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком, взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 17.12.2010 року.

05.05.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду із заявою про повідомлення його про виконання постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2011 р. по справі №2а-727/2011 та про те, коли почне сплачуватись пенсія по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткова пенсія за шкоду, завдану здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Листом Пенсійного фонду від 06.05.2015 року №277/09/В-254 повідомлено ОСОБА_1, що відповідно до рішення суду від 06.05.2011 р. проведено перерахунок пенсії за період з 17.12.2010 року по 22.07.2011 року у сумі 35 762,58грн. Перерахунок пенсії проведено включно з датою внесення змін в законодавство, яке регулює спірні правовідносини.

13.11.2017 р. позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення та виплату пенсії згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.12.2017 р. № 19073/13/13-1638 було повідомлено позивача, що перерахунок та виплата пенсії здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає протиправними дії відповідача щодо не виплати пенсії згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 23.07.2011 р.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (правонаступник Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві) - проти задоволення позовних вимог заперечив з наступних підстав.

Відповідач зазначив, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 року № 719-VIIвстановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету ПФУ та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011р. № 1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, з 01.01.2011 року пенсія інвалідам - чорнобильцям обчислюється з урахуванням постанови КМУ № 745, а з 01.01.2012 року - у розмірі, визначеному постановою КМУ № 1210. На думку відповідача, бюджетні призначення на виплату пенсії в інших розмірах, ніж ті, що встановлені постановами КМУ № 745 та № 1210 відсутні.

Стаття 54 Закону № 796-XII (в редакції, яка діяла з 01.01.2013 року по 01.01.2015 року) передбачала, що пенсія по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1900 роки, виплачується у розмірі відшкодування фактичних збитків і не могла бути меншою певного розміру прожиткового мінімуму.

Відповідач також зазначив, що положення статей 50, 54 Закону № 796-XII, станом на момент подання даного позову, не містять вимоги щодо виплати пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, тому їх застосування є неможливим.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Щодо строку звернення до суду

Щодо питання застосування строку позовної давності по вимогах про стягнення пенсійних виплат суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.04.2018 р. у справі №646/6250/17, згідно якої -

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 99 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції із позовом) та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". Такий висновок колегія суддів робить, виходячи з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, позивач є пенсіонером, має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до статті 7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновлення усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень. http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73634676

Щодо правовідносин по суті суд зазначає наступне

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із пунктом 4 статті 54 Закону № 796-ХІІ (в редакції , чинній на час призначення позивачу пенсії), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Частиною першою статті 50 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, віднесеним до І категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам ІІ групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

При цьому, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Питання щодо розміру пенсії позивачу до 23.07.2011 року вирішене постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2011 року по справі №2а727/2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2012 р., і на виконання вказаного судового рішення проведено відповідний перерахунок.

Натомість, позивач ставить питання про визначення розміру пенсії після 23.07.2011р.

З вказаного приводу суд зазначає наступне.

П. 7 ч. І Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено п. 4 Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", згідно якого у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Такі норми не визнані неконституційними в установленому порядку, тому для розв'язання спорів зазначеної категорії застосуванню підлягає норма, яка прийнята пізніше - Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

23.07.11 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" від 06.07.11 р. № 745.

Відповідно, з 23.07.11 р. розмір нарахованих позивачу виплат проводиться з урахуванням вказаних змін законодавства.

В подальшому прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", постанову Кабінету Міністрів України від 23.11.11 р. №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вказаний Порядок з відповідними змінами діє станом на час розгляду справи.

Згідно Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.14 р. № 76-VIII текст статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Вказані акти законодавства є чинними станом на час розгляду справи і застосовуються для обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі, і позивачу.

Вказане питання було предметом розгляду як національних судів, так і Європейського суду з прав людини, а саме, згідно ухвали ЄСПЛ від 03.06.14 р. за заявою №43331/12 Valentina Nikanorovna VELIKODA against Ukraine -

21.Суд вже зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах "Аррас та інші проти Італії" (Arras and Others v. Italy), заява № 17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та "Сухобоков проти Росії" (Sukhobokov v. Russia), заява № 75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року). У цій справі національні суди розглянули скаргу заявниці щодо зменшення розміру її пенсії та дійшли висновку, що сума пенсійних виплат була зменшена після внесення змін до відповідних законодавчих актів. Щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавства, Суд констатує, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

22. Єдине питання, що залишається, є те, чи зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу.

23. Це положення також не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Корлівства" (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X), доки існує законодавче право.

24. Як встановлено рішенням суду від 19 січня 2010 року, заявниця мала право на пенсію певного розміру відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній на час подій.

25. Суд нагадує, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі (див., наприклад, ухвалу від 15 березня 2001 року у справі "Амола проти Фінляндії" (Aunola v. Finland), заява № 30517/96). "Вимога" може становити "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі ""Stran Greek Refineries» та Стратіс Андреадіс проти Греції" (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), п. 59, Series A № 301-B). Отже, зменшення або припинення достатньою мірою встановлених пільг може становити втручання у мирне володіння майном (див. рішення від 19 червня 2012 року у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), заява №17767/08, п. 72).

26. У цій справі, з огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мине володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000-XII).

27. У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

28. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі "Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії" (Da Conceiзгo Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-145274

Відповідно, з 23.07.11 р. встановлення порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та їх розмірів віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, актами якого і керується відповідач.

Суду не надано доказів порушення відповідачем чинного законодавства при нарахуванні пенсії позивачу, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 13.12.18 р.