Справа № 460/3044/18
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

17 грудня 2018 року м. Рівне №460/3044/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискін С.А., після одержання позовної заяви

Дубенської міської ради
до Дубенської районної державної адміністрації, Дубенської районної ради
прозобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В :

Дубенська міська рада звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Дубенської районної державної адміністрації, Дубенської районної ради з позовом, в якому просила:

- зобов'язати Дубенську районну державну адміністрацію подати на розгляд Дубенської районної ради проект рішення про внесення змін до статуту комунального закладу "Дубенська центральна районна лікарня" Дубенської районної ради Рівненської області в частині зміни місцезнаходження закладу на вул. Львівську, 73 у м. Дубно;

- зобов'язати Дубенську районну раду прийняти рішення про внесення змін до статуту комунального закладу "Дубенська центральна районна лікарня" Дубенської районної ради Рівненської області в частині зміни місцезнаходження закладу на вул. Львівську, 73 у м. Дубно та здійснити їхню державну реєстрацію.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Дубенською районною радою своїм рішенням від 20.12.2012 № 454 внесено зміни в статут комунального закладу "Дубенська центральна районна лікарня" Дубенської районної ради Рівненської області (далі - КЗ "Дубенська ЦРЛ"), зокрема, місцезнаходженням лікарні визначено вул. Грушевського, 27 у с. Верба Дубенського району. При цьому, всі об'єкти нерухомого майна, в яких розташована лікарня, розташовані у м. Дубно по вул. Львівській, 73. Крім того, зазначає, що така адреса є фактичним місцем ведення її діяльності. Також наголошує, що за вказаною вище юридичною адресою в с. Верба Дубенського району зареєстровано КП "Дубенська центральна районна аптека", яка відповідно до інформації підприємства має підрозділи, що знаходяться в м. Дубно, а саме: по вул. Львівська, 73 (аптечний пункт № 1) та по вул. Заводська, 8 (аптека № 2). Вказує, що за результатами проведеного державного фінансового аудиту зроблено висновок, що бюджетом міста Дубно протягом 2015-2017 років та січня 2018 року внаслідок сплати КЗ "Дубенська ЦРЛ" та КП "Дубенська центральна районна аптека" податку на доходи з фізичних осіб до районного бюджету недоотримано доходів в сумі 4642000,6 грн. Тому вважає, що внесення недостовірних відомостей в статут Дубенської ЦРЛ та здійснення його реєстрації є порушенням прав та інтересів територіальної громади м. Дубно, внаслідок чого підривається її фінансова основа. З огляду на наведене, а також на те, що досудові заходи врегулювання спору не дали результатів, позивач вважає, що з метою відновлення його порушених прав є зобов'язання відповідачів здійснити відповідні дії щодо державної реєстрації місцезнаходження КЗ "Дубенська ЦРЛ" за фактичним місцем розташування у м. Дубно, по вул. Львівській,73. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Дослідивши матеріали позовної заяви та перевіривши її відповідність вимогам п.4 ч.1 ст. 171 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 09.09.2010 № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Відтак, віднесення до юрисдикції адміністративних судів спору лише з підстав того, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії, є неправильним.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Як установлено в ч. 1, 3 ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно роз'яснень викладених в п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (як суду касаційної інстанції до 15.12.2017), господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з: утворенням суб'єктів господарювання, їх реорганізацією і ліквідацією, включаючи спори про визнання недійсними установчих документів, припинення діяльності юридичної особи та скасування її державної реєстрації.

Корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб'єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Визначення поняття суб'єкта господарювання безпосередньо міститься у ст. 55 Господарського кодексу України, зокрема: суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон №280) районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Згідно ст. 60 Закону № 280 територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (ч.2 ст. 5 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 140, ч.1 ст. 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.172 Цивільного кодексу України).

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, Дубенська районна рада Рівненської області на підставі рішення від 07.10.2011 № 185 утворила комунальний заклад "Центральна районна лікарня" Дубенської районної ради Рівненської області та затвердила його статут в якому зазначалось місцезнаходження лікарні на вул. Львівська, 73 в м. Дубно.

Пункт 3 вказаного рішення передбачає здійснення реєстрації вказаного закладу після передачі Дубенською міською радою у спільну власність територіальних громад селища, сіл району (комунальну власність району) всіх об'єктів нерухомості, що знаходяться по вул. Львівській, 73 в м. Дубно.

На підставі рішення Дубенської районної ради Рівненської області від 28.10.2011 № 209 було змінено назву закладу на комунальний заклад "Дубенська центральна районна лікарня" Дубенської районної ради Рівненської області та затверджено його статут в новій редакції. Згідно статуту місцезнаходження Дубенської ЦРЛ було змінено на вул. Львівську, 117, с. Тараканів, Дубенського району.

Рішенням Дубенської міської ради Рівненської області від 25.11.2011 № 794 було затверджено перелік об'єктів нерухомого майна територіальної громади міста - Дубенської міської лікарні, що передається у спільну власність територіальних громад сіл, селищ Дубенського району (районну комунальну власність), які знаходяться за адресою м. Дубно, вул. Львівська, 73.

Вказаний перелік майна на підставі рішення Дубенської міської ради Рівненської області № 964 від 30.12.2011 був викладений у новій редакції.

Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області від 30.12.2011 № 795 було затверджено акт приймання-передачі об'єктів нерухомого майна територіальної громади міста - Дубенської міської лікарні у спільну власність територіальних громад сіл, селищ Дубенського району (районну комунальну власність). Згідно цього акту, районній раді були передані об'єкти нерухомого майна, що знаходились за адресою м. Дубно, вул. Львівська, 73.

Дубенська районна рада Рівненської області своїм рішенням від 20.12.2012 № 454 внесла зміни в статут КЗ "Дубенської ЦРЛ", зокрема, п.1.3. Розділу І викладено у наступній редакції: "місцезнаходження (юридична адреса): вулиця Грушевського, 27, с. Верба, район Дубенський, область Рівненська, Україна , 35670".

Як встановлено судом, КЗ "Дубенська ЦРЛ" є спільною власністю територіальних громад селища і сіл Дубенського району, що перебуває в адміністративному підпорядкуванні Дубенської районної ради та є юридичною особою, що створена і зареєстрована відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, має право від свого імені укладати угоди (договори, контракти), набувати майнових і особистих немайнових прав, нести обов'язки, має самостійний баланс, рахунки в банківських установах, круглу печатку, кутовий та інші штампи з власною назвою, власне діловодство та матеріальну базу для здійснення господарської діяльності, визначену Статутом, тобто є суб'єктом господарювання в розумінні ст. 55 Господарського кодексу України.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини стосуються прав учасників справи, пов'язаних із діяльністю та управління юридичної особи КЗ "Дубенської ЦРЛ".

Тобто, фактично звернення позивача до суду із цим позовом покликане необхідністю захисту права не у сфері публічно-правових відносин, а його корпоративних та майнових прав, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку господарського судочинства.

Висновки суду узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 05.06.2018 у справі № 805/4506/16-а, а також Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.12.2018 у справі №815/4157/17.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04), де вказано про те, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для відмови позивачу у відкритті провадження в адміністративній справі.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 170, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом Дубенської міської ради до Дубенської районної державної адміністрації, Дубенської районної ради про зобов'язання вчинення певних дій.

Роз'яснити позивачу право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повну ухвалу складено 17.12.2018

Суддя Борискін С.А.