Справа № 2340/4471/18
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року справа № 2340/4471/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 20400, далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII;

- скасувати рішення відповідача оформлене листом від 12.10.2018 №64616/03-17, яким позивачу відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII;

- зобовязати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посадах прокурорів, що дає право на пенсію по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, період роботи на посадах слідчого прокуратури Соснівського району м. Черкаси з 20.09.2004 по 06.12.2004, помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 06.12.2004 по 01.09.2008, старшого помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 01.09.2008 по 27.10.2008, помічника Шевченківського транспортного прокурора Черкаської області з 18.11.2010 по 13.05.2011, старшого слідчого Шевченківської транспортної прокурори з 13.05.2011 по 06.07.2011 та помічника прокурора Тальнівського району Черкаської області з 06.07.2011 по 05.06.2012;

- зобовязати відповідача перевести позивача на пенсію по інвалідності з 01.10.2018 відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII і здійснити перерахунок пенсії з 01.10.2018 у розмірі 60% заробітку згідно з довідкою прокуратури Черкаської області №18-76 вих 18 від 28.03.2018 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії до моменту здійснення перерахунку.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовного провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, однак відповідач відмовив йому у призначенні вказаної пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на прокурорських посадах. Вважає таке рішення протиправним таким, що суперечить нормам чинного законодавства та грубо порушує його конституційне право на соціальне забезпечення.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що період роботи позивача на посадах слідчого прокуратури Соснівського району м. Черкаси з 20.09.2004 по 06.12.2004, помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 06.12.2004 по 01.09.2008, старшого помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 01.09.2008 по 27.10.2008, помічника Шевченківського транспортного прокурора Черкаської області з 18.11.2010 по 13.05.2011, старшого слідчого Шевченківської транспортної прокурори з 13.05.2011 по 06.07.2011 та помічника прокурора Тальнівського району Черкаської області з 06.07.2011 по 05.06.2012, враховуючи положення Закону №1697-VІІ, не зараховується до стажу роботи на посадах прокурорів. З огляду на вказані обставини, у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача на вказаних посадах до стажу роботи на посадах прокурора, а отже немає і правових підстав для призначення пенсії по інвалідності відповідно до вимог Закону №1697-VІІ.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.09.2004 по теперішній час позивач працює в органах прокуратури, зокрема на посадах: слідчого прокуратури Соснівського району м. Черкаси з 20.09.2004 по 06.12.2004; помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 06.12.2004 по 01.09.2008; старшого помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 01.09.2008 по 27.10.2008; помічника Шевченківського транспортного прокурора Черкаської області з 18.11.2010 по 13.05.2011; старшого слідчого Шевченківської транспортної прокурори з 13.05.2011 по 06.07.2011; помічника прокурора Тальнівського району Черкаської області з 06.07.2011 по 05.06.2012; прокурора прокуратури Тальнівського району з 05.06.2012 по 12.06.2012; старшого прокурора прокуратури Тальнівського району з 12.06.2012 по 20.07.2015; прокурор прокуратури Тальнівського району з 20.07.2015 по 15.12.2015; прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури з 15.12.2015 по 02.08.2016; начальника Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури з 02.08.2016 по 10.04.2017; прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури з 10.04.2017 по даний час.

З 05.04.2018 позивачу була призначена пенсія по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», однак з 01.10.2018 позивачу припинено виплату пенсії по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» через відсутність у нього 10-ти річного стажу роботи прокурором в органах прокуратури, необхідних для призначення вищевказаної пенсії по інвалідності та призначена з цієї дати пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що пенсійне забезпечення прокурорів та працівників прокуратури визначено в Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до ст. 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури.

Згідно ч. 1 ст. 86 Закону №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2017 р. по 30.09.2018 р. - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

У відповідності до ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст. 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Частиною 8 ст. 86 Закону №1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоровя, у звязку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у звязку із скороченням кількості прокурорів, у звязку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років. Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.(ч. 9, 13 ст. 86 Закону №1697-VII).

Відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону №1697-VII положення цього Закону, в тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення по інвалідності незалежно від віку за наявності на день звернення стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII гарантії незалежності прокурора забезпечується належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

У відповідності до ст. ст. 22, 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і формував правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсації і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційного Суду України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян під час проходження служби, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) в правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей. Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини з їх пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішеннями Конституційного Суду України №1-рп від 13.05.1997, №1-рп/99 від 09.02.1999 та №3-рп/2001 від 05.04.2001 встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ч. 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Судом із матеріалів справи встановлено, що 01.10.2018 позивачу припинено виплату пенсії по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» через відсутність у нього 10-ти річного стажу роботи прокурором в органах прокуратури, необхідних для призначення вищевказаної пенсії по інвалідності.

Дослідженням копії трудової книжки позивача серії АЕ №019726 від 23.06.2001, довідки прокуратури Черкаської області від 15.03.2018 №11-182 вих 18 судом встановлено, що в трудовий стаж позивача в органах прокуратури включено наступні періоди:

- слідчого прокуратури Соснівського району м. Черкаси з 20.09.2004 по 06.12.2004; помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 06.12.2004 по 01.09.2008;

- старшого помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 01.09.2008 по 27.10.2008;

- помічника Шевченківського транспортного прокурора Черкаської області з 18.11.2010 по 13.05.2011;

- старшого слідчого Шевченківської транспортної прокурори з 13.05.2011 по 06.07.2011;

- помічника прокурора Тальнівського району Черкаської області з 06.07.2011 по 05.06.2012;

- прокурора прокуратури Тальнівського району з 05.06.2012 по 12.06.2012;

- старшого прокурора прокуратури Тальнівського району з 12.06.2012 по 20.07.2015;

- прокурор прокуратури Тальнівського району з 20.07.2015 по 15.12.2015;

- прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури з 15.12.2015 по 02.08.2016;

- начальника Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури з 02.08.2016 по 10.04.2017;

- прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури з 10.04.2017 по даний час.

Таким чином, стаж роботи позивача на посадах слідчого прокуратури, старшого помічника прокурора, старшого слідчого прокуратури, старшого прокурора, прокурора прокуратури, начальника відділу місцевої прокуратури - повинен зараховуватись позивачу до вислуги років на посадах прокурорів і дає йому право на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи встановлені у справі обставини та наведені норми, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до стажу роботи позивача на посадах прокурорів, що дає право на пенсію по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, період роботи на посадах слідчого прокуратури Соснівського району м. Черкаси з 20.09.2004 по 06.12.2004, помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 06.12.2004 по 01.09.2008, старшого помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 01.09.2008 по 27.10.2008, помічника Шевченківського транспортного прокурора Черкаської області з 18.11.2010 по 13.05.2011, старшого слідчого Шевченківської транспортної прокурори з 13.05.2011 по 06.07.2011 та помічника прокурора Тальнівського району Черкаської області з 06.07.2011 по 05.06.2012 та зобовязує відповідача перевести позивача на пенсію по інвалідності з 01.10.2018 відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII і здійснити перерахунок пенсії з 01.10.2018 у розмірі 60% заробітку згідно з довідкою прокуратури Черкаської області №18-76 вих 18 від 28.03.2018 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії до моменту здійснення перерахунку.

Щодо вимоги позивача скасувати рішення відповідача оформлене листом від 12.10.2018 №64616/03-17, яким позивачу відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, то суд зазначає наступне.

Приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд заяви про призначення (перерахунок) пенсії повинно прийматися у формі рішення. Чинне законодавство не наділяє субєкта владних повноважень приймати нормативні та інші акти у формі листів, в іншому випадку такі дії кваліфікуються як протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення про призначення (перерахунок) пенсії чи про відмову.

Суд зазначає, що листом від 12.10.2018 №64616/03-17 відповідач лише повідомив позивача про прийняти рішення щодо відмови йому в призначенні пенсії, у звязку з чим в цій частині позову також необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурорів, що дає право на пенсію по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, період роботи на посадах слідчого прокуратури Соснівського району м. Черкаси з 20.09.2004 по 06.12.2004, помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 06.12.2004 по 01.09.2008, старшого помічника прокурора Соснівського району м. Черкаси з 01.09.2008 по 27.10.2008, помічника Шевченківського транспортного прокурора Черкаської області з 18.11.2010 по 13.05.2011, старшого слідчого Шевченківської транспортної прокурори з 13.05.2011 по 06.07.2011 та помічника прокурора Тальнівського району Черкаської області з 06.07.2011 по 05.06.2012.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 01.10.2018 відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII та здійснити перерахунок пенсії з 01.10.2018 у розмірі 60% заробітку згідно з довідкою прокуратури Черкаської області від 28.03.2018№18-76 вих 18.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії до моменту здійснення перерахунку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш