Справа № 809/2101/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2018 року

Київ

справа №809/2101/14

адміністративне провадження №К/9901/8357/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року у складі судді Скільського І.І. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у складі колегії суддів: головуючого судді Судової-Хомюк Н.М., суддів Гуляка В.В., Глушка І.В. у справі за позовом Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області до Приватного підприємства «М-Туройл» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року Державна податкова інспекція у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі - позивач/Інспекція) звернулась до суду із адміністративним позовом до Приватного підприємства «М-Туройл» (далі - відповідач/Підприємство) про стягнення заборгованості в сумі 1810806,75 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначила, що у відповідача, в порушення вимог підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України наявна заборгованість по наступним видам податків, зокрема, з податку на прибуток в сумі 1492685,51 грн., з податку на додану вартість в сумі 271269,71 грн., по орендній платі з юридичних осіб в сумі 6202,09 грн. Внаслідок чого, загальна сума заборгованості становить 1810806,75 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи такі рішення, суди виходили з того, що розпорядником майна Підприємства включено кредиторські вимоги Інспекції на суму 1599939,63 грн. до реєстру кредиторів третьої черги та 362824,18 грн. - до реєстру кредиторів шостої черги, відтак вимоги про стягнення наявного податкового боргу повинні розглядатися у встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядку й не можуть бути предметом розгляду у цій справі.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У доводах касаційної скарги посилався на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки при винесенні рішень останніми не застосовано положення Податкового кодексу України до спірних правовідносин.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У визначені ухвалою строки письмових заперечень на касаційну скаргу не надходило.

В подальшому справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено позапланову невиїзну перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на прибуток та податку на додану вартість, за результатами якої складено Акт №10922/23-2-14277739 від 18.11.2011 року.

Проведеною перевіркою встановлено порушення вимог п.5.1, пп. 5.2.1, 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.7.1, пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, пп.7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1 п. 77 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1290949,00 грн. та занижено податок на додану вартість в розмірі 581839 грн.

За результатом перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 26 лютого 2014 року, яким визначено відповідачеві зобов'язання з податку на прибуток: за основним платежем 1196754,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 299191 грн., і податкове повідомлення-рішення № від 26 лютого 2014 року, яким визначено зобов'язання з податку на додану за основним платежем 251005, грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 62754,00 грн.

Відповідач частково сплатив заборгованість по податку на прибуток в сумі 3259,49 грн. та по податку на додану вартість в розмірі 1839,85 грн., внаслідок чого заборгованість перед бюджетом по податку на прибуток становить 1492685,51 грн., та по податку на додану вартість 311919,15 грн., що підтверджується зворотнім боком облікової картки платника податків.

Також відповідач самостійно визначив податкове зобов'язання по орендній платі за землю за 2013 рік, подавши 21 січня 2013 року податкову декларацію з плати за землю, визначивши загальний розмір зобов'язання в сумі 8042 грн.

Крім іншого, в зв'язку з порушення терміну сплати самостійного визначеного грошового зобов'язання з орендної плати, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення № від 30 травня 2013 року, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 3287,79 грн., та № від 30 травня 2013 року, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 454,30 грн. Зазначені повідомлення-рішення отримані адресатом 30 травня 2013 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 10 липня 2014 року у справі №909/722/14 про банкрутство ПП «М-Туройл», введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 115 календарних днів.

11 липня 2014 року на офіційному сайті Вищого господарського суду України здійснено оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ПП «М-Туройл».

07 серпня 2014 року Інспекцією подано до господарського суду Івано-Франківської області заяву про визнання кредитором у справі про банкрутство.

Розпорядником майна Підприємства включено кредиторські вимоги Інспекції на суму 1599939,63 грн. до реєстру вимог кредиторів в третю чергу та 362824,18 грн. до реєстру вимог кредиторів в шосту чергу.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).

За правилами пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Разом з тим Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Як визначено пунктом 87.10 статті 87 Податкового кодексу України, з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження справи про банкрутство платника податків, порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» без застосування норм цього Кодексу.

Частиною п'ятнадцятою статті 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство: пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство; пред'явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство; корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Законом; задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки в майні боржника у зв'язку з виходом із складу його учасників забороняється; рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному цим Законом.

Отже приписи Податкового кодексу України не регулюють питання погашення зобов'язань або стягнення податкового боргу, які виникли до порушення провадження про банкрутство боржника та визнані господарським судом конкурсними вимогами.

З огляду на зміст наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку, суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшли правильного висновку, що до вимог Інспекції, включених до конкурсних вимог у справі про банкрутство Підприємства, не застосовуються норми Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення суми податкового боргу, які є предметом розгляду у даній справі, повинні розглядатися у встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядку.

За наведеного, враховуючи мотиви касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій прийняли рішення за правильного застосування відповідних норм матеріального права.

У відповідності до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду