Справа № 569/14740/18
Суддя: Ковальов І. М.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Рівненський міський суд

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відділу прикордонної служби «Пархоменкове» Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до відділу прикордонної служби «Пархоменкове» Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення звернувся ОСОБА_3 у якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову №001412 від 26 липня 2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді попередження по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП відносно нього, а адміністративне провадження закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву у якій просив провести розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

В судове засідання представник відповідача не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови про накладення адміністративного стягнення №001412 від 26 липня 2018 року винесеної Тво начальника відділу прикордонної служби «Пархоменкове» ст.лейтенантом Веретільником С.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення від 26 липня 2018 року стосовно ОСОБА_3 АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2, ООО Латінтерлих, виконавчий директор, паспорт особи без громадянства для виїзду за кордон НОМЕР_1 виданий 25 серпня 2016 року Управлінням у справах громадянства іміграції міста Даугавпілс Латвія, встановив: 26 липня 2018 року о 21 год. 30 хв. особа без громадянства Латвії ОСОБА_3 рухаючись на виїзд з України у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг-Зосин» у легковому автомобілі марки «Пежо» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 подав на паспортний контроль паспорт громадянина особи без громадянства Латвії для виїзду за кордон НОМЕР_3 виданий 25 серпня 2016 року, при внесенні даних якого у базу даних «Гарт 1/П» відбулось спрацювання підсистеми «5Д1-11 ПТР.90» перевищення терміну реєстрації. Під час перевірки транспортного документа було встановлено, що громадянин порушив встановлений термін перебування в Україні (протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи) передбачений п.1 ст.2 Постанови КМУ №150 від 15 лютого 2012 року «Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» перебуваючи безвиїзно з 16 червня 2017 року на 406 днів. Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП, а також обставини, передбачені частиною другою статті 33 та статтями 34,35 КУпАП, зокрема характер вчиненого правопорушення; особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також вчинення особою правопорушення вперше та на підставі наданого пакета документів, на підставі викладеного, керуючись ст.222 КУпАП,- постановив: визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді попередження.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Будучи негромадянином Латвії (а не особою без громадянства, як зазначено в постанові) позивач в березні 2017 року одержав дворазову візу і прибув на територію України з діловою поїздкою. Повертаючись з України 19 березня 2017 року через пункт пропуску «Ягодин» позивач був затриманий працівниками СБУ.

Після його затримання службовими особами УСБУ в Рівненській області, було проведено огляд його автомобіля марки Мерседес Бенц д.н.з. НОМЕР_2 під час якого вилучено ряд його особистих речей і документів, в тому числі паспорт негромадянина Латвії НОМЕР_1. Однак, на відміну від інших речей і документів, арешт на паспорт не накладався, і паспорт повернений йому не був.

У подальшому, 23 березня 2017 року Рівненським міським судом відносно позивача було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, де він перебував до 16 листопада 2017 року, після чого зазначений запобіжний захід змінено на домашній арешт, який 03 липня 2018 року змінений на особисте зобов'язання. Свій паспорт позивач отримав лише 03 липня 2018 року.

У зв'язку з цим, 06 липня 2018 року у відповідності до вимог ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і ст.ст.6,7 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення терміну тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (надалі по тексту - порядок), позивач звернувся в Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (надалі по тексту - УДМС) з проханням продовжити його законне перебування в Україні до 10 жовтня 2018 року.

Начальником УДМС було відмовлено позивачу у такому продовженні у повідомленні від 10 липня 2018 року.

09 липня 2018 року позивач звернувся до УДМС з проханням підтвердити його законне перебування на Україні з 17 березня 2017 року до 03 липня 2018 року та продовжити його законне перебування на Україні з 04 липня 2018 року по 10 жовтня 2018 року. На дане звернення позивач отримав відповідь №5601.5-3034/56.1-18 від 10 липня 2018 року в якій зазначено, що відмова в продовженні терміну перебування в Україні пов'язана з порушенням ним строків звернення для такого продовження, визначених ст.ст.6,7 порядку.

Так, ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжений термін перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження терміну перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніше як за три робочих дні до закінчення встановленого терміну їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено у разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних з перебуванням іноземця чи особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Відповідно до п.1 ст.6 порядку термін перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули: за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом сім'ї, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов'язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови надання підтверджуючих документів - на період існування таких підстав, але не більше ніж 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну.

Отже, підстави для продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства на території України в разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав не є вичерпним, і до таких випадків якраз відносяться факти затримання або позбавлення / обмеження волі іноземців або осіб без громадянства за підозрою в скоєнні злочину, яке надає підстави для продовження терміну перебування в Україні для позивача, як іноземця.

Також, відповідно до п.9 порядку передбачено, що для продовження терміну перебування в Україні іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають паспортний документ.

Відповідно до п.11 порядку іноземець та особа без громадянства у разі втрати на території України паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, повинні про це негайно письмово повідомити до територіального органу або підрозділу ДМС, яка зобов'язана видати довідку та надіслати відповідне повідомлення в адміністрацію Державної прикордонної служби. У такому випадку питання про продовження терміну перебування іноземця та особи без громадянства на території України або його виїзду з України вирішується після отримання ними в дипломатичному представництві або консульській установі країни громадянської належності або походження чи попереднього постійного проживання паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства на підставі особистої заяви, копії довідки, виданої територіальним органом або підрозділом ДМС, про втрату такого документа і довідки, виданої адміністрацією Державної прикордонної служби, про перетинання державного кордону (в разі, коли термін перебування під час останнього в'їзду не продовжувався).

Як зазначив позивач, паспорт негромадянина Латвії він отримав лише 03 липня 2018 року після винесення відповідної ухвали Рівненським міським судом від 03 липня 2018 року. Однак, слід зазначити, що відразу після звільнення позивача з під варти він намагався оформити належним чином своє перебування в Україні. Так, в подальшому в судовому засіданні (після звільнення з під варти) він звернувся з клопотанням до суду, який розглядає кримінальне провадження щодо нього з вимогою про повернення паспорта. Також, 07 лютого 2018 року за вих. №07/02/2018-1 звернувся в УДМС з листом щодо роз'яснення законності його перебування в Україні. Крім того, отримавши відповідь щодо незаконності перебування позивач 17 квітня 2018 року за вих. №17/04/2018 звернувся до органів влади України, де повідомив про необхідність оформлення законності його перебування в Україні і про неможливість отримання свого паспорта від органів досудового розслідування та прокуратури, при цьому відповідь за вказаними зверненнями надано також УДМС. З аналогічним зверненням позивач звертався і до Державної міграційної служб України за вих. №26/04/2018. У своїй відповіді К 7282-18/8.1/2168-18 від 24 травня 2018 року позивач проінформований про те, що у нього є підстави для продовження терміну перебування в Україні, однак з відсутністю паспортного документа це зробити неможливо.

Крім того, в своїй відповіді №5601.5-3034/56.1-18 від 10 липня 2018 року начальник УДМС вказав, що до прийняття 03 липня 2018 року Рівненським міським судом ухвали про зміну запобіжного заходу і видачі дозволу на виїзд з України позивач мав підстави для продовження терміну перебування на території України відповідно до ст.22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Також, у відповіді К 7282-18/8.1/2168-18 від 24 травня 2018 року підтверджена законність перебування позивача на території України, оскільки він підозрюється в скоєнні кримінального злочину.

Статтею 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачається, що виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо: йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження.

На даний час в судовому засіданні по розгляду кримінального провадження в якому позивач незаконно звинувачений, оголошено перерву до 04 вересня 2018 року (також судові засідання визначені на 11 вересня, 17 вересня, 02 жовтня, 10 жовтня 2018 року у Верховному Суді на 23 листопада 2018 року) Рівненським міським судом, який розглядає зазначену справу, надано позивачу дозвіл на тимчасові численні виїзди до Латвійської Республіки до 10 жовтня 2018 року, в зв'язку з чим, користуючись своїм правом, визначеним ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.33 Конституції України, в період перерви в судовому засіданні, виїхав за своїм місцем постійного проживання до Латвійської Республіки. Також, ухвалою суду від 03 липня 2018 року на позивача відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покладено зобов'язання прибувати в суд за викликом.

Частиною 2 ст.203 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за недотримання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в'їзду-виїзду.

У той же час, ч.1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З огляду на те, що вина у порушенні встановленого терміну перебування в Україні допущена не позивачем, а органами влади, правоохоронними органами, органами прокуратури та суду, то відповідно і склад адміністративного правопорушення в його діях відсутній.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу принципу презумпції невинуватості, що діє в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, яка притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб'єкта владних повноважень має бути законним і обґрунтованим і не може базуватися на припущеннях і неперевірених фактах.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на те, що позивач не скоював жодного адміністративного правопорушення, він безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП у вигляді попередження.

Крім того, ч.1 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне порушення не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках, виявлення цих правопорушень в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в'їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на нього накладається.

У той же час, позивач з самого початку не був згоден з допущенням, на думку співробітників прикордонної служи адміністративним правопорушенням і накладеним стягненням, що було ним зазначено при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, зокрема в поясненні.

Але не дивлячись на це, протокол про адміністративне правопорушення працівниками прикордонної служби складений не був, а спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена відразу ж безпосередньо на місці, тобто з порушенням порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП, зокрема користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ін.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами про те, що позивач вчинив інкриміноване адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження, а тому підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог позивача в частині закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим КАС України критерієм, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за наявними критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпечені ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу, в даному випадку - відповідача в справі.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,19,77,241-246,255,295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до відділу прикордонної служби «Пархоменкове» Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволити частково.

Скасувати постанову визнати незаконною та скасувати постанову №001412 від 26 липня 2018 року винесену т.в.о. начальника відділу прикордонної служби «Пархоменкове» ст.лейтенантом Веретільником С.В. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП.

В решті позовних вимог позивачу відмовити.

Судові витрати по справі звернути за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_3, проживає АДРЕСА_1

Відповідач: відділ прикордонної служби «Пархоменкове» Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління державної прикордонної служби України с.Пархоменкова, вул.Повстанська, 1-А Володимир-Волинського району Волинської області, 44731.

Суддя :