Справа № 540/2201/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2201/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про скасування рішення та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області) в особі управління застосування пенсійного законодавства відділ з питань призначення та перерахування пенсій №6 від 24.09.18 р. №4 про відмову в перерахунку пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в особі управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення та перерахування пенсій № 6 провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії та призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової та деяких інших осіб".

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує наступним. Так, ОСОБА_1 стверджує, що 20.09.2018 року вона звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з клопотанням перерахувати їй пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

26.09.2018 року позивачка отримала рішення, яким в задоволенні її клопотання відмовлено, з підстав того, що на думку органу Пенсійного фонду дія ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на позивачку не розповсюджується.

ОСОБА_1 зазначену відмову вважає протиправною. Вказує, що факт її перебування на утриманні померлого чоловіка встановлений судовим рішенням. Чоловікові, на момент смерті виплачувалась пенсія по інвалідності військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Отже й ОСОБА_1 вважає, що має право на пенсію, передбачену ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Ухвалою суду від 31.10.2018 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

09.11.2018 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем.

У зв`язку з чим, ухвалою суду від 14.11.2018 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

30.11.2018 року відповідачем надано відзив на позов, у якому він повідомляє про невизнання ним позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що її чоловік за життя був визнаний інвалідом ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, отже став інвалідом внаслідок захворювання, а не внаслідок поранення, контузії або каліцтва. А тому, на думку позивача, оскаржене рішення є правомірним та винесеним з урахуванням вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача та відповідь на нього, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника з 10.07.2018 року відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивачка є вдовою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 входив до складу військової частини № НОМЕР_1 та в період з 01.06.1986 року по 13.07.1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

20.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Однак, 26.09.2018 року позивачка отримала рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову в перерахунку пенсії №4 , яким в задоволенні її заяви відмовлено, з підстав того, що на думку органу Пенсійного фонду дія ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не розповсюджується на чоловіка позивачки - ОСОБА_2 .

Не погоджуюсь з таким рішенням пенсійного органу, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-12, статтями 1-2 та 3 якого визначено коло осіб, які мають право на призначення пенсії за цим Законом.

Так, згідно зі ст.6 вказаного Закону №2262-ХІІ, сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно ж до ст.29 Закону №2262- ХІІ, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Крім того, у відповідності із ст.30 цього ж Закону, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Також, як передбачено ст.31 Закону №2262-12, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Тобто, обов`язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника у розмірах, визначених ст.37 Закону України №2262-12, є не тільки наявність права померлого на пенсію за Законом №2262-12, а й те, що ці члени сім`ї мають бути непрацездатними та перебувати на утриманні померлого, або доходи померлого були для них єдиним джерелом засобів до існування.

При цьому, слід зазначити, що аналогічного висновку з цього спірного питання також дотримується і Вищий адміністративний суд України, зокрема, у своїй ухвалі від 18.05.2017 року по справі №К/800/23594/16.

Так, як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, відповідач, приймаючи рішення про відмову позивачці в переведенні та виплаті пенсії, відповідно до ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" посилався на те, що її померлий чоловік, на думку органу Пенсійного фонду, не був військовослужбовцем та не належав до кола осіб, які мали право на призначення пенсії згідно із зазначеним законом.

Суд вважає помилковими вказані доводи відповідача, в означеній частині, в силу наступного.

Так, п. "г" ст. 3 Закону України №2262-12 до осіб, які мають право на пенсії нарівні з військовослужбовцями строкової служби та членами їх сімей віднесено, серед інших, військовозобов`язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей.

Частиною 2 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

З наявних у справі доказів, зокрема: з експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 25.03.2004 року №2668, виписки з акта огляду МСЕК серії 10 ААА №224812, запиту начальника тимчасово виконуючого обов`язки Новокаховського міськвоєнкому від 17.09.1997 року, довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України №51/1/7402 від 10.08.2001 року вбачається, що ОСОБА_2 був військовослужбовцем, призваним на збори в військову частину НОМЕР_1 з 30.05.1986 по 19.06.1986 рік. Під час проходження зборів ОСОБА_2 отримав дозу іонізуючого випромінювання, що призвело до виникнення у нього захворювань та в подальшому стало підставою для визнання його особою з інвалідністю (ІІІ група інвалідності), внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби - ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, відповідно до положень ч.2 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_2 прирівняний законом до військовослужбовців, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей та був таким, на якого розповсюджується дія Закону України №2262-12.

Таким чином, висновки відповідача, щодо того, що ОСОБА_2 не був військовослужбовцем та не належав до кола осіб, які мали право на призначення пенсії згідно із Законом №2262-12, які стали підставою для прийняття оскарженого рішення є помилковими та такими, що не відповідають дійсності.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно скасуваня рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в особі управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення та перерахування пенсій №6 від 24.09.18 р. №4 про відмову в перерахунку пенсії по втраті годувальника підлягають задоволенню.

Проте, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в особі управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення та перерахування пенсій № 6 провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії та призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової та деяких інших осіб" не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України, критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Суд також звертає увагу на положення Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Дана правова позиція підтримана ухвалою ВАСУ від 23 листопада 2016 року у справі № К/800/25753/16(за редакції КАС України, чинної до 15.12.2017 року, критерії у якому залишились у незмінному вигляді й за актуальної редакції Кодексу) .

Таким чином, суд, в даному конкретному випадку, вповноважений надати оцінку правомірності рішення суб`єкта владних повноважень тільки в розрізі доводів, наведених ним в цьому рішенні, натомість зобов`язання відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії та призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової та деяких інших осіб", передбачає обов`язок суду здійснити перевірку усіх документів наданих позивачкою до органу Пенсійного фонду, зокрема, щодо їх достатності та якості для призначення пенсії та здійснення їй перерахунку, а також обов`язок перевірити дотримання позивачкою інших умов для переходу на пенсію за Законом №2262-12, які не зазначені в оскарженому рішенні. Виконання судом усього переліченого спричинить втручання в дискреційні повноваження відповідача, що є неприпустимим.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в особі управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення та перерахування пенсій № 6 провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії та призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової та деяких інших осіб" задоволенню не підлягають.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача, та у зв`язку з раніше викладеною відмовою захистити права позивачки у визначений нею спосіб, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2018 року про перерахунок пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової та деяких інших осіб".

Відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) в особі управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення та перерахування пенсій №6 від 24.09.18 р. №4 про відмову в перерахунку пенсії по втраті годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від 20.09.2018 року про перерахунок пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової та деяких інших осіб".

В інший частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 10.2.4