Справа № 826/11558/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

07 грудня 2018 року м. Київ № 826/11558/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання б/н від 15.11.2018 «Про закриття провадження у справі» адвоката Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича - Медвідя В.О. та клопотання "Про закриття провадження у справі", викладене у прохальній частині письмових пояснень б/н від 06.12.2018, представника Державного бюро розслідувань - Шевченка О.А. у адміністративній справі

за позовом ОСОБА_5
доКомісії з проведення конкурсу на заняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет споруДержавне бюро розслідувань, Директор Державного бюро розслідувань Труба Роман Михайлович, Секретаріат Кабінету Міністрів України
про представники учасників справи: визнання дій протиправними та скасування рішення представник позивача - адвокат ОСОБА_6; відповідач - не з'явилися; третьої особи-1 - Шевченко О.А.; третьої особи-2 - адвокат Медвідь В.О.; третьої особи-3 - Головатенко О.М.;
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Комісії з проведення конкурсу на заняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань (далі - Конкурсна комісія) (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2), в якому просить суд:

визнати дії Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань щодо допуску Труби Романа Михайловича до участі в конкурсі на посаду Директора Державного бюро розслідувань протиправними;

визнати рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, оформлене протоколом від 14 листопада 2017 року № 40, яким затверджено список кандидатів для розгляд під час засідання Комісії 16 листопада 2017 року з метою остаточного голосування для прийняття рішення Комісією щодо визначення єдиної кандидатури (переможця конкурсу) на посаду Директора Державного бюро розслідувань, в частині внесення до списку Труби Романа Михайловича на посаду Директора Державного протиправним та скасувати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2018 (суддя К.С. Пащенко) відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 06.09.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2018 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 08.10.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2018 залучено Секретаріат Кабінету Міністрів України до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2018 відмовлено у задоволенні клопотань: б/н від 25.09.2018 «Про залишення позову без розгляду» адвоката Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича - Медвідя В.О. та № 01-3478 від 08.10.2018 «Про залишення позову без розгляду» представника Державного бюро розслідувань - Кучмар О.О. у справі № 826/11558/18.

23.11.2018 представником третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування свого клопотання представник позивача вказав, що робота Комісії з проведення конкурсу на заняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату забезпечується Секретаріатом Кабінету Міністрів України, а відтак, відповідач повністю позбавлений можливості щодо доказування правомірності прийнятих нею рішень, зокрема, які оформлені протоколом № 40 від 14.11.2017. Окрім того, представником зазначено про неналежність даного спору до адміністративної юрисдикції та наявність питань приватного права та інтересу.

Разом з тим, 23.11.2018 представником Секретаріату Кабінету Міністрів України подано пояснення щодо позову, у тексті якого зазначено, що Секретаріат Кабінету Міністрів України, відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Регламенту Конкурсної комісії від 25.04.2016, здійснює лише організацію роботи Конкурсної комісії та не втручається у її роботу та прийняття рішень.

03.12.2018 до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло заперечення проти клопотання третьої особи від представника позивача.

Представник позивача зазначив, що питання юрисдикції даного спору вже вирішувалось судом при відкритті провадження, а можливість оскарження дій Комісії у суді прямо передбачена законом, у зв'язку з чим, клопотання представника Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича задоволенню не підлягає.

06.12.2018 до суду надійшло письмове пояснення представника третьої особи Державного бюро розслідувань, у тексті якого вказано, що Комісія з проведення конкурсу на заняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань створюється розпорядженням Кабінету Міністрів України, не є юридичною особою, не наділена владно-управлінськими функціями, робота Комісії повністю забезпечується Секретаріатом Кабінету Міністрів України, який має статус юридичної особи, а відтак, Комісія носить тимчасовий характер та не може бути відповідачем у справі.

Вирішуючи по суті заявлені клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; в свою чергу, публічно-правовим є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п.п. 7, 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідачем у публічно-правових спорах є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 19 КАС України визначено предметну юрисдикцію адміністративних судів, де, зокрема, вказано, що в адміністративних судах вирішуються спори щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачено, що організацію та проведення конкурсу здійснює Конкурсна комісія відповідно до цього Закону.

Частинами 3-8 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» визначено структуру комісії, окремі організаційні моменти та її функції.

Загальні принципи та порядок роботи Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань, повноваження голови та секретаря Конкурсної комісії, членів Конкурсної комісії, врегулювання інших питань діяльності Конкурсної комісії, що належать до її компетенції, детально розкриті Регламентом Конкурсної комісії, що затверджений протоколом № 6 від 25.04.2016 (в редакції зі змінами від 18.07.2017) (надалі - Регламент).

Пунктом 1.1 визначено, що конкурсна комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом та цим Регламентом.

Розділом 3 Регламенту визначено повноваження Конкурсної комісії, де, зокрема, у п.п. 3.1.4., 3.1.8., 3.1.10. йдеться про те, що Конкурсна комісія приймає рішення про визначення кандидатів, які запрошуються на співбесіду, визначає шляхом відкритого голосування з числа кандидатів, які пройшли співбесіду, кандидатів, що відповідають вимогам, які визначені відповідно до Закону для призначення на відповідні посади, за результатами прийняття обґрунтованого рішення подає обрані кандидатури згідно із Законом для призначення на відповідні посади.

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», рішення Конкурсної комісії можуть бути оскаржені до суду лише з питань додержання встановленого цим Законом порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань.

Таким чином, з системного аналізу зазначених норм вбачається, що Конкурсна комісія являє собою колективний орган, що не є юридичною особою, діє виключно на підставі, в межах та у спосіб передбачений законом, що повністю відповідає положенню ст. 19 Конституції України, колегіально приймає рішення, в тому числі акти індивідуальної дії, що мають юридичне значення, впливають на права та обов'язки учасників публічно-правових відносин у процесі проведення конкурсу на відповідні посади Державного бюро розслідувань, разом з тим, такі рішення можуть бути оскаржені безпосередньо до суду у визначених законом випадках, зазначених, зокрема, у Законі України "Про Державне бюро розслідувань", що у сукупності вказує на наявність у Конкурсної комісії владно-управлінських функцій, а відтак, остання є суб'єктом владних повноважень в розумінні відповідних норм КАС України, і, відповідно, є належним відповідачем у справі № 826/11558/18, що узгоджується з положеннями ст. 4, 19 КАС України.

Разом з тим, суд, вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження у справі, має враховувати право позивача на звернення до суду та наслідки прийняття такого рішення для законних прав та інтересів особи, про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Зокрема, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У Рішенні по справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу позивача, який має значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Враховуючи вищевказане, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів та пояснень за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, судом не встановлено обґрунтованих підстав для закриття провадження у справі з підстав зазначених у клопотаннях представників третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Директора Державного бюро розслідувань та Державного бюро розслідувань, з огляду на що, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотань б/н від 15.11.2018 «Про закриття провадження у справі» адвоката Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича - Медвідя В.О. та клопотання "Про закриття провадження у справі", викладеного у прохальній частині письмових пояснень б/н від 06.12.2018, представника Державного бюро розслідувань - Шевченка О.А.

Керуючись ст.ст. 123, 240, 241-243, 248, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання б/н від 15.11.2018 «Про закриття провадження у справі» адвоката Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича - Медвідя В.О. та клопотанні "Про закриття провадження у справі", викладеного у прохальній частині письмових пояснень б/н від 06.12.2018, представника Державного бюро розслідувань - Шевченка О.А. у справі № 826/11558/18.

Ухвала, відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України, набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 12.12.2018.

Суддя К.С. Пащенко