Справа № 804/4283/17
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 804/4283/17

Провадження № 11-1009апп18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.

розглянула в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - Товариство) на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року (судді Панченко О. М., Іванов С. М., Чередниченко В. Є.) у справі № 804/4283/17 за позовом Товариства до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Порто-Франко» (далі - Уповноважена особа, Фонд, АБ «Порто-Франко» відповідно) Красюка Ігоря Івановича про визнання бездіяльності протиправною й зобов'язання вчинити певні дії та

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року Товариство звернулося до суду з позовом до Уповноваженої особи, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо укладення з Товариством договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, який укладено 16 лютого 2010 року між АБ «Порто-Франко» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (далі - ТОВ «Грані») та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В. К. (далі - Нотаріус), зареєстровано у реєстрі за № 499;

- визнати Товариство іпотекодержателем за іпотечним договором, який укладено 16 лютого 2010 року між АБ «Порто-Франко» і ТОВ «Грані» та нотаріально посвідчено Нотаріусом, зареєстровано у реєстрі за № 499.

На обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що Уповноважена особа безпідставно ухиляється від укладення та нотаріального посвідчення договору з відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладеним 16 лютого 2010 року між АБ «Порто-Франко» і ТОВ «Грані».

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 19 вересня 2017 року позов задовольнив частково: визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо неукладання з Товариством договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, який укладено 16 лютого 2010 року між АБ «Порто-Франко» і ТОВ «Грані» та нотаріально посвідчено Нотаріусом, зареєстровано у реєстрі за № 499; зобов'язав Уповноважену особу вчинити дії для забезпечення операційної діяльності банку щодо договору про відступлення прав вимоги за вказаним іпотечним договором; в іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 17 січня 2018 року постанову суду першої інстанції скасував, а провадження в адміністративній справі закрив, оскільки спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, Товариство подало касаційну скаргу, в якій зазначило, що Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а Уповноважена особа виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). У зв'язку з викладеним скаржник просить постанову суду апеляційного інстанції скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року залишити в силі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 14 березня 2018 року відкрив касаційне провадження в цій справі, а ухвалою від 29 серпня 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв'язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18 вересня 2018 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи з огляду на практику Європейського суду з прав людини щодо доцільності розгляду справи на основі письмових доказів у випадках, коли повинні вирішуватися тільки питання права (рішення від 26 травня 1988 року в справі «Екбатані проти Швеції»).

Уповноважена особа відзиву на касаційну скаргу не надіслала.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи, ВеликаПалата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суди попередніх інстанцій установили, що 06 квітня 2017 року відбулись електронні торги права вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 1143/3-08, який забезпечений іпотечним договором, укладеним 16 лютого 2010 року між АБ «Порто-Франко» і ТОВ «Грані».

Переможцем електронних торгів стало Товариство, яке запропонувало найвищу ціну - 922 тис. 222 грн 23 коп.

19 квітня 2017 року АБ «Порто-Франко» в особі Уповноваженої особи та Товариство уклали договір № 25 про відступлення прав вимоги за договорами, зазначеними в додатку 1 до договору.

За умовами абзацу другого пункту 1 вказаного договору сторони домовилися, що відступлення банком прав вимоги за договорами іпотеки й застави, що укладені на забезпечення виконання зобов'язань боржників за основними договорами та посвідчені нотаріально, відбувається за окремими договорами, які укладаються між сторонами одночасно з укладенням цих договорів та підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно з додатком 1 до договору від 19 квітня 2017 року № 25 Товариство набуло права вимоги, зокрема, за договором іпотеки від 16 лютого 2010 року.

Обставини справи її учасниками під сумнів не ставляться.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у цих правовідносинах, діючи як суб'єкт владних повноважень, не виконав вимог Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення), щодо відображення в операційній діяльності банку відчуження активів банку Товариству за результатами електронних торгів від 05 квітня 2017 року, які оформленні протоколом № UA-EA-2017-03-29-000012-b, чим допустив протиправну бездіяльність.

Закриваючи провадження в адміністративній справі, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд керувався тим, що цей спір пов'язаний з виконанням договірних зобов'язань, а тому на нього не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

ВеликаПалата Верховного Суду вважає обґрунтованим цей висновок апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як убачається з матеріалів справи, Товариство звернулося до адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи про визнання протиправною бездіяльності щодо укладення договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним 16 лютого 2010 року між АБ «Порто-Франко» і ТОВ «Грані», та визнання Товариства іпотекодержателем за вказаним іпотечним договором.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків; організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку; продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

На підставі частини п'ятої статті 34 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду в разі делегування їй повноважень має право, зокрема: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, установлених цим Законом.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені невиконанням, на думку позивача, Уповноваженою особою договору від 19 квітня 2017 року № 25 про відступлення прав вимоги за договорами, зазначеними у додатку 1 до цього договору.

Аналіз наведених норм Закону № 4452-VI свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а заявлені Товариством вимоги випливають із зобов'язань банку за укладеним між ними договором, уповноважена особа Фонду в цьому випадку діє як представник сторони договірних відносин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Беручи до уваги наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо укладення договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження в адміністративній справі, а також про підвідомчість цього спору судам господарської юрисдикції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки оскаржуване судове рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків суду апеляційної інстанції скаржник не спростував, ВеликаПалата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима І. В. Саприкіна

В. І. Данішевська О. М. Ситнік

О. Р. Кібенко О. С. Ткачук

В. С. Князєв В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко