Справа № 815/2796/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р. м.ОдесаСправа № 815/2796/18

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В. час і місце ухвалення: м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про визнання дій щодо відрахування з заробітної плати податку на дохід фізичних осіб та військового збору протиправними, стягнення вирахованих з заробітної плати податку на дохід фізичних осіб та військового збору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області та просив визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо відрахування з заробітної плати з 01.01.2004 року по 06.03.2017 року щомісячно податку на доходи фізичних осіб та військового збору; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області вирахувані з заробітної плати з 01.01.2004 року по 06.03.2017 року податок на доходи фізичних осіб в сумі 278572,80 грн. і військовий збір в сумі 11922,22 грн., а всього стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на користь ОСОБА_2 - 290495 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що заробітна плата в період з 26 серпня 2002 по 06 березня 2017 року повинна була виплачуватися в повному обсязі без відрахування з заробітної плати податку на дохід з фізичних осіб щомісячно, та без відрахування військового збору. Відповідно до Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 №1251-Х11, Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, якими передбачено відрахування з заробітної плати учасників бойових дій і інвалідів війни податку на дохід з фізичних осіб щомісячно та військового збору щомісячно, в період з 26 серпня 2002 по 06 березня 2017 року не відповідають ст..ст.3,8,22 Конституції України, ст..2,12,13 закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту, тому не підлягають застосуванню в частині що стосується учасників бойових дій і інвалідів війни. В 2002-2003 році , включно, податки заробітної плати не стягувались .

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу , у якій вважає, що грошова винагорода, яку особа отримує у зв'язку з виконанням умов трудового договору (контракту), є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Виходячи з того, що з 01.01.2004 порядок оподаткування доходів фізичних осіб регулювався Законом України від 22.05.2003 № 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинний до 01.01.2011), згідно з яким особи, які є учасниками бойових дій не під час Другої світової війни, в тому числі зазначені у статтях 4, 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не належать до окремої пільгової категорії і мають право на застосування загальної, податкової соціальної пільги при додержанні установленого рівня заробітної плати, тобто відповідно до п. 6.5.1. даного Закону - податкова соціальна пільга (далі - ПСП) застосовується до доходу, отриманого платником податку як заробітна плата протягом звітного податкового місяця, якщо його розмір не перевищує суми місячного прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого на 1 січня звітного податкового року, помноженої на 1,4 та округленої до найближчих 10 гривень .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 був призначений строком на п'ять років на посаду судді Теплодарського міського суду Одеської області Указом Президента України від 13.08.2002 року №712/2002.

Згідно витягу з наказу начальника Одеського обласного управління юстиції №331-ос від 19.08.2002 року позивача зараховано до штату Теплодарського міського суду Одеської області з 26.08.2002 року (а.с. 15).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №261/0/15-17 від 14.02.2017 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді Теплодарського міського суду Одеської області у зв'язку з поданням зави про відставку (а.с. 16).

Позивач є інвалідом війни ІІ групи - ветераном війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 30.05.2016 року (а.с. 14).

18.05.2018 року позивач звернувся із заявою до в.о. начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, в якій зазначив, що в порушення п.18 ст.12, п.23 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з нього неправомірно стягувався податок з фізичних осіб та військовий збір. У зв'язку з чим просив перерахувати та повернути неправомірно стягнутий податок та військовий збір з заробітної плати та вихідної допомоги (а.с. 23).

Листом від 04.06.2018 року за №5-1449/18 територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області надало ОСОБА_2 відповідь, якою йому відмовлено в повернені податку. Свою відмову територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області мотивувало тим, що Податковий Кодекс України визначає перелік податкових соціальних пільг, розмір яких дорівнює 150 відсоткам суми пільги учасникам бойових дій та інвалідам І або ІІ групи. Зазначено, що податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень. Відповідач у листі зазначив, що щомісячний розмір доходу за 2003-2017 роки значно більший для застосування соціальної податкової пільги. Окрім цього зазначено, що підтверджуючі документи для встановлення податкової соціальної пільги до відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку не надавались за зазначений в заяві період, в зв'язку з чим повернути податки та збори не представляється можливим (а.с. 24-25).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відрахування з заробітної плати ОСОБА_2 за період з 01.01.2004 року по 06.03.2017 року щомісячно податку на доходи фізичних осіб та військового збору здійснювалось згідно вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного:

Відповідно до ст..130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Судді, функціонуючи в державній системі влади, перебувають у певних трудових відносинах із судовою установою, де вони працюють, виконуючи свої посадові обов'язки.

Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державною. У таких відносинах роботодавцем є держава, а тому нарахування та виплата заробітної плати здійснюється згідно чинних норм законодавства.

Положеннями ст. 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до ст. 154 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України від 25.09.2015 визначає, що основним завданням ТУ ДСА України в Одеській області є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Одеської області та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Одеської області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Згідно ст.4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Згідно ст.5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно п.18 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Відповідно до п.23 ч.1 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Таким чином, як п.18 ст.12, так і п.23 ст.13 вказаного Закону в частині сплати податків і зборів відсилають до норм податкового законодавства.

З 01.01.2004 року порядок оподаткування доходів фізичних осіб регулювався Законом України від 22.05.2003 року №889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб", який втратив чинність 01.01.2011 року.

Відповідно до п.6.5.1 п.6.5 ст.6 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та відшкодування), якщо його розмір не перевищує суми, яка дорівнює сумі місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженої на 1,4 та округленої до найближчих 10 гривень.

Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб" втратив чинність у зв'язку з набранням чинності з 01.01.2011 року Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, яким визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, а також осіб, які є платниками податків та зборів.

Застосування податкової соціальної пільги встановлене ст.169 Податкового кодексу України, та передбачає ті самі вимоги, що були викладені в п. 6.5.1 Закону України № 889-IV.

Так, згідно абз. 1 п.п.169.4.1 п.169.4 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в період з 2011-2017 роки щомісячний доход позивача перевищував граничний розмір для застосування податкової соціальної пільги, що вочевидь вбачається з довідок про доходи, та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за відповідні періоди.

Відповідно до п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; податковий агент.

Підпунктом 163.1.1 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до п.164.2.1 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктами 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, об'єктом оподаткування військовим збором є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 171.1 статті 171 Податкового кодексу України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

З аналізу викладених положень податкового законодавства випливає, що грошова винагорода, яку особа отримує у зв'язку з виконанням умов трудового договору (контракту), є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Таким чином, одночасно з виплатою особі заробітної плати у роботодавця (податкового агента) виникає обов'язок нарахувати та утримати з виплачених сум податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

При цьому, колегія суддів також погоджується з висновками суду І інстанції, щодо не нарахування податку з доходів фізичних осіб у 2003 , 2004 році , відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", а саме ст.1 даного Указу, ч. 1 ст. 44 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII "Про статус суддів" (далі за текстом - Закон №2862-XII), що діяв на час спірних правовідносин, заробітна плата суддів складалася з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Згідно ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи.

Стаття 1 цього Указу втратила чинність з 1 березня 2008 року згідно з Указом Президента України від 20.03.2008 року №248/2008 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України".

1 січня 2004 року набув чинності Закон України від 22.05.2003 №889-ІV "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі за текстом - Закон №889-ІV).

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №889-ІV встановлено, що платниками податку є, зокрема, резиденти, які отримують доходи як з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента відповідно до п.3.1 ст.3 Закону №889-ІV є: загальний місячний оподатковуваний дохід; чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року; доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті; іноземні доходи.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 ст.4 Закону №889-ІV загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року. До складу загального місячного оподатковуваного доходу, зокрема, включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Підпунктом 22.12.1 п.22.12 ст. 22 Закону №889-ІV Президенту України було рекомендовано скасувати укази Президента України, які стосуються оподаткування доходів фізичних осіб (прибуткового податку з доходів громадян).

Таким чином, Законом №889-ІV, який має вищу юридичну силу, ніж Указ Президента України, суддям не були встановлені пільги при оподаткуванні їх заробітної плати податком з доходів фізичних осіб.

Тому з 01.01.2004 року до спірних правовідносин підлягав застосуванню Закон №889-ІV.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250,311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року по справі № 815/2796/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.