Справа № 826/7143/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2018 року № 826/7143/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4А)
доГолосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві (03022, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 22/15)
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві по виконавчому провадженню №53374261;

- визнати протиправною постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документу стягувачеві по виконавчому провадженню №53374261;

- стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» суму сплаченого судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є протиправною та такою, що прийнята передчасно, адже у Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» наявна достовірна інформація про те, що боржнику на праві власності належить транспортний засіб SKODA OCTAVIA, 2008 року випуску, дата реєстрації 04 серпня 2016 року.

На думку позивача, державний виконавець не здійснив всіх виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а саме - не направив передбачені законодавством запити до державних органів/організацій та електронних баз даних щодо отримання інформації про рухоме майно боржника.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Представник відповідача копію вказаної ухвали суду від 08 травня 2018 року отримав 21 травня 2018 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

У визначений судом строк представник відповідача не надав до суду відзиву на адміністративний позов, як і не подав належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №53374261.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань сторін про розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №752/3031/15-ц за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» про відшкодування шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 серпня 2015 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1, третя особа Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» про відшкодування шкоди - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» () затрати по виплаті страхового відшкодування у сумі 3 637 грн. 31 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» () судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

Вказане рішення набрало законної сили 01 жовтня 2015 року, у зв'язку з чим Голосіївським районним судом міста Києва 09 грудня 2016 року видано виконавчий лист в цивільній справі №752/3031/15-ц.

Як вбачається з витягу про стан виконавчого провадження, 09 лютого 2017 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яковенком Владиславом Андрійовичем відкрито виконавче провадження №53374261.

06 березня 2017 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яковенком Владиславом Андрійовичем прийнято постанову про звернення стягнення на майно боржника у зв'язку з невиконанням рішення боржником.

В подальшому, 16 червня 2017 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ході проведення виконавчих дій розшукати кошти та майно боржника, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості не вдалось. Згідно відповідей установ та організацій, що проводять реєстрацію майна, за боржником майно не зареєстровано. При цьому повідомлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Незгода позивача із постановою про повернення виконавчого документа стягувачу зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент прийняття оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної ст. 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

При цьому, частиною 1 статті 28 Закону №1404-VIII передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частинами 1, 2 статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Згідно вимог частини 1, 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, пунктами 3, 21 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (частина 5 статті 18 Закону №1404-VIII).

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що чинним законодавством державному виконавцю надано значний обсяг прав та повноважень під час вчинення виконавчих дій з метою забезпечення належного примусового виконання рішення боржником.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII можливе лише у разі: а) відсутності майна боржника, на яке може бути звернено стягнення; б) здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, частиною 2 статті 36 Закону №1404-VIII передбачено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Представником відповідача не надано до суду ні документів, ні матеріалів виконавчого провадження, на підставі яких можливо було б встановити вжиття державним виконавцем всіх дій та заходів щодо виявлення майна боржника, а також безрезультатність таких заходів.

В той же час, в силу вимог частини 2 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме на відповідача як на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, в даному випадку - постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 червня 2017 року.

Водночас, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки, наданої Міністерством внутрішніх справ України на звернення №0-, за ОСОБА_1, тобто боржником у виконавчому провадженні №53374261, значиться транспортний засіб - SKODA OCTAVIA, 2008 року випуску, дата реєстрації 04 серпня 2016 року.

Неможливість звернення стягнення на вказане майно відповідачем належними доказами не підтверджена.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 червня 2017 року, адже як свідчать наявні матеріали справи, вказана постанова прийнята державним виконавцем передчасно, без виконання всіх належних заходів, що передбачені в т.ч. і частиною 2 статті 36 Закону №1404-VIII.

В частині позовних вимог щодо оскарження позивачем бездіяльності відповідача у межах виконавчого провадження №53374261, суд зазначає наступне.

Так, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб'єкта владних повноважень будь-яких дій.

Виходячи зі змісту заявленої позовної вимоги позивачем не конкретизовано стосовно чого допущену відповідачем бездіяльність він вважає протиправною. В обґрунтуванні позовних вимог позивач стверджує, що державним виконавцем в порушення вимог статті 18 Закону №1404-VIII не вжито заходів примусового виконання рішень. При цьому, із витягу по виконавчому провадженні №53374261 вбачається, що певні виконавчі дії державним виконавцем вчинялись, однак відсутність матеріалів виконавчого провадження, які витребовувались у відповідача ухвалою суду від 08 травня 2018 року, унеможливлює дослідження судом питання на предмет достатності вжитих виконавчих дій державного виконавця.

Крім того, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права, застосований в судовому рішенні, має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду України викладеною в рішення від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що визнання протиправною бездіяльності не призведе до відновлення прав та законних інтересів позивача, а відтак необхідним є задоволення позовних вимог частково шляхом визнання протиправною саме оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 червня 2017 року.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування не виконав.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документу стягувачеві від 16 червня 2017 року у виконавчому провадженні №53374261.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4А, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (03022, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 22/15, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук