Справа № 1740/1929/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2617/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Борискін С.А. о 15 год. 01 хв. у м. Рівне, повний текст судового рішення складено 18 вересня 2018 року) у справі № 1740/1929/18 за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.06.2017 № 283543-13 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об'єктах нежитлової нерухомості із застосуванням встановленого розрахунку ставки податку встановленої Дубровицькою міською радою, від 04.02.2016 № 82 на загальну суму 14428, 28 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що при визначенні даного податкового зобов'язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік, відповідачем не враховано, що рішення Дубровицької міської ради від 04.02.2016 № 82 прийнято поза межами строків його оприлюднення, встановленого Податковим кодексом України, що в свою чергу не дає підстав для його застосування в цілях оподаткування за 2016 рік. Вважає, що при визначенні позивачу податкового зобов'язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік відповідач мав би застосувати рішення Дубровицької міської ради від 27.01.2015 за № 947.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.09.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що з врахуванням строків оприлюднення рішень ради, строків оприлюднення саме ставки, а не її розрахунку та у відповідності до положень Податкового кодексу України щодо порядку встановлення, зміни ставки податку, які за кодексом діяли на 2016 рік та Конституції України, вважає, що відповідач зобов`язаний був застосовувати для обчислення податкового зобов`язання за 2016 рік ставку податку обчислену за затвердженим розрахунком рішенням ради від 27.01.2015 № 947 в розмірі 0,5 % від мінімальної заробітної плати на 01.01.2016 - 1378 грн. Така мінімальна заробітна плата була оприлюднена в грудні 2014 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», за яким вона запроваджувалась із вересня 2015 року і не змінилась станом на 01.01.2016 - тобто оприлюднена до 15.07.2015 та відповідно і сама нова ставка оприлюднена до 15.07.2015 у відповідності до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 та пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України. Наступним рішенням ради нову ставку податку не було встановлено (змінено попередню) в порядку передбаченому Податковим кодексом України.

Разом з цим відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якій покликається на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» зупинено дію пп. 12.3.4 п. 12.3, пп. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, а тому відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків і зборів. З огляду на це просить апеляційну скаргу залишити без задоволенні, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що станом на 2016 рік позивач є власником об'єктів нерухомості загальною площею 698,03 кв.м.

27.01.2015 Дубровицькою міською радою було прийнято рішення № 947 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», яким визначено, що на території міста Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлюється згідно з додатками 1-3. (а.с. 41-48)

Відповідно до п. 4 Додатку 3, розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку для об'єктів нежитлової нерухомості, зокрема на будівлі (приміщення) торговельні - торгові центри, магазини, універмаги, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів складає 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

04.02.2016 Дубровицькою міською радою прийнято рішення № 82 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.01.2015 № 947 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», яким додатки 2, 3 до рішення від 27.01.2015 № 947 вважаються такими, що втратили чинність. (а.с.49-50)

Водночас пп. 5.1 п. 5 додатку 1 вказаного рішення викладений в новій редакції, зокрема, пп. «в» пп. 5.1 п. 5 встановлено ставку податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, за 1 кв.м. бази оподаткування в розмірі 2 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року - для об'єктів нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо)), які використовуються без отримання прибутку.

28.06.2017 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 283543-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 19 237,71грн.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 14428, 28 грн протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За приписами пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 вказаного Кодексу (в редакції чинній на 01.01.2015) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Як передбачено пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З 01.01.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VІІІ, згідно з яким пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 3 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

З огляду на зазначене вище, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішення Дубровицькою міською радою № 82 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.01.2015 № 947 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», яким додатки 2, 3 до рішення від 27.01.2015 № 947 вважаються такими, що втратили чинність, прийнято поза межами цього строку.

В той же час п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відтак, у 2016 році зупинено дію пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, а тому, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Крім цього, пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 820/5457/17 (К/9901/3780/18), і застосовується судом при вирішенні даної справи згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, яка передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на встановлене та висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідач діяв в межах, з підстав та у відповідності до чинного законодавства, оскільки Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року у справі № 1740/1929/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року