Справа № 813/4566/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/791/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А, Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,

позивач: Чернявська М.В.

відповідач: Холявка І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року у справі № 813/4566/15 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія електромагнітних інновацій» до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції - Грень Н.М.,

час ухвалення рішення - 29.05.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 04.06.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія електромагнітних інновацій» (надалі - позивач, ТзОВ «ЛЕМІ») звернулося до суду з адміністративним позовом до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просило;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.06.2015 року.

В обґрунтування вимог зазначає, щовисновки викладені в акті перевірки №350/15-01/360268 від 19.05.2015 р. ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, на підставі якого прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення є безпідставними, оскільки в акті перевірки при прийняті висновків за основу прийняті не первинні документи ТзОВ Лемі та його контрагентів ТзОВ «Андром і К», та ТзОВ «Едвіс», а узагальнююча податкова інформація інших податкових органів. Також вважає, що усі подані для перевірки первинні документи та їх копії містили відомості про зміст та обсяг господарської операції в обсязі, достатньому для документування. Крім того, зазначає, що контрагенти ТзОВ «Андром і К» та ТзОВ «Едвіс», на момент здійснення господарських операцій, висновок про нереальність яких викладено в акті перевірки, перебували зареєстрованими у встановленому порядку як юридична особа.

Зазначив, що перевірка проводилася неправомірно, оскільки відповідно до ст.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України підстав для проведення позапланової документальної перевірки у податкового органу не було, а саме дана перевірка проводиться лише у разі декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від'ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року, адміністративний позов задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 15.06.2015 року в частині суми 81,000 грн. 00 коп..

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області - оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до наявної податкової інформації стосовно господарської операції ТзОВ «Едвіс» не можливо підтвердити реального часу здійснення операції, місце знаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничої сили та складських приміщень, що на думку апелянта свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, у зв'язку з цим вказує що ТзОВ «Едвіс» не могло фактично здійснювати господарські операції, а відтак зазначене свідчить про те, що господарські операції між ТзОВ «ЛЕМІ» та ТзОВ «Едвіс» фактично не відбулися. Крім того, зазначає, що характер господарської діяльності ТзОВ «ЛЕМІ» є надання послуг з ремонту, калібрування, обслуговування обладнання та проведення геофізичних польових робіт, а тому вважає, що була відсутня економічна доцільність залучати ТзОВ «Едвіс». Окремо також звертає, увагу на той факт, що будь-які документи набувають статусу первинних документів, лише у випадку фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарських операцій не було, то відповідні документи не можуть вважатися первинними для ведення податкового обліку навіть за наявності всіх реквізитів.

У відзиві на апеляційну скаргу, що покликання апелянта на податкову інформацію відносно платника, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки така не ґрунтується на реальній оцінці та аналізі первинних документів. Вказує, що реальність господарських операцій та господарської діяльності повинен виражатися на підставі даних первинних документів, які підтверджують рух активів та реалізацію в подальшому товарів реалізованих споживачам, що в даному випадку відбулося.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ТзОВ ЛЕМІ () бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2015 р.. За результатами вказаної перевірки складено Акт №350/15-01/36026840 від 19.05.2015 р..

Перевіркою встановлено порушення: - п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ при формуванні податкового кредиту за листопад 2014 р. ТзОВ ЛЕМІ у розмірі 5400,00 грн., що спричинило до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації): за листопад 2014 р. в розмірі 54000, 00 грн. та завищення заявленої до бюджетного відшкодування суми ПДВ на рахунок платника в банку (рядок 30 декларації) за звітні (податкові) періоди: за лютий 2015 року в розмірі 54000, 00 грн.; - порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ при формуванні податкового кредиту за січень 2015 р. ТзОВ ЛЕМІ у розмірі 6000,00 грн., що спричинило до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації): за січень 2015 р. в розмірі 6000,00 грн.; - порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ при формуванні податкового кредиту за лютий 2015 р. ТзОВ ЛЕМІ у розмірі 30000,00 грн., що спричинило до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації): за лютий 2015 р. в розмірі 30000,00 грн. та завищення заявленої до бюджетного відшкодування суми ПДВ на рахунок платника в банку (рядок 30 декларації) за звітні (податкові) періоди: за лютий 2015 року в розмірі 30000, 00 грн..

На підставі Акта №350/15-01/36026840 від 19.05.2015 року винесено податкове повідомлення-рішення № від 15.067.2015 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі сума завищення бюджетного відшкодування на суму - 84000 грн., штрафні санкції - 42000 грн..

Не погодившись із таким твердженням відповідача ТзОВ «ЛЕМІ»звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що представлені позивачем суду первинні документи свідчать про підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій товариством та його контрагентом ТзОВ «Едвіс», та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх. Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення на суму бюджетного відшкодування 81000,00 грн. (за основним платежем 54000,00 грн., за штрафними санкціями 27000,00 грн.) підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Господарська діяльність, відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду (пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Кодексу).

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За змістом ч. 1 та 2 ст. 9 наведеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 201 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Встановлюючи обставини правомірності/неправомірності відображення в податковому обліку господарських операцій, слід ретельно, в сукупності та взаємозв'язку досліджувати всі надані податковим органом та платником податків докази щодо реального/нереального здійснення господарських операцій.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ТзОВ «ЛЕМІ» та ТзОВ «Едвіс» укладено договір про проведення робіт №1211/14 від 01.11.2014 р., відповідно до якого виконавець ТзОВ «Едвіс», в особі директора, що діє на підставі Статуту, з одного боку, та ТзОВ «ЛЕМІ» -Замовник, в особі директора, що діє на підставі Статуту, з іншого боку уклали договір про виконання робіт, згідно з яким Виконавець зобов'язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку виконувати за плату наступні роботи до приладів LEMI різних конфігурацій: проведення калібрування, проведення випробувань, проведення польових випробувань. Зміст, характеристики та вартість виконання робіт визначаються згідно Додатку №1/1 «Завдання замовника на проведення калібрування», Додатків №1/2 «Завдання замовника на проведення калібрування», Додатків №2/1,2/1 «Завдання замовника на проведення випробувань», Додатків №3/1 «Завдання замовника на проведення польових випробувань».

Відповідно до Завдань (Додатки №1/1, №2/2, №2/1, №3/1, №2/2 до Договору про виконання робіт №1211/14, Інструкції по проведенню калібрування (Додаток №4/1 до Договору) та актів прийому-передачі б/н (Додатки №5/1, №5/2, до Договору), виконавцю були передані для проведення калібрування та випробувань прилади LEMI-118№31,№36, № 37, №38, №39, LEMI-120 №№611,612,613,614,615,616,617,68,619,620.

На підтвердження виконання калібрування та випробування ТзОВ «Едвіс» позивачем долучено акти виконаних робіт та звіти з результатами випробувань, платіжні доручення, податкові накладні /т.1 а.с.83-135/.

В ході проведення перевірки відповідачем було взято до уваги узагальнюючу податкову інформацію Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 24.02.2015 року щодо правильності формування ТзОВ «Едвіс» податкового зобов'язання та податкового кредиту по ПДВ за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року згідно якої господарські операції ТзОВ «Едвіс» не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для використання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської,економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

З наявних в матеріалах справи копій первинних документів по взаємовідносинам з ТзОВ «ЛЕМІ», колегією суддів не встановлено їх невідповідності вимогам чинного законодавства, отже такі документи можна вважати належними доказами реальності здійснених господарських операцій (тобто, первинними).

Разом з тим, в акті перевірки позивача, відповідачем не наведено вичерпного переліку розбіжностей між вимогами діючого законодавства до оформлення первинних документів та фактичним змістом первинних документів по взаємовідносинам позивача.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності реального часу здійснення операції, місце знаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничої сили та складських приміщень, що на думку апелянта свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, у зв'язку з цим вказує що ТзОВ «Едвіс» не могло фактично здійснювати господарські операції, а відтак зазначене свідчить про те, що господарські операції між ТзОВ «ЛЕМІ» та ТзОВ «Едвіс» фактично не відбулися не приймаються, оскільки ТзОВ «Лемі» констатує, що реальності здійснення господарських операцій підтверджується рухом активів, тобто використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності товариства, а саме їх продаж. Як зазначено в акті перевірки, що відкалібровані та випробувані ТОВ «Едвіс» прилади були реалізовані ТзОВ «ЛЕМІ», тобто кожний прилад було реалізовано, зазначений факт підтверджується номерами кожного приладу зазначених в рахунках, накладних, актах прийомах передачі і ВМД.

Також колегія суддів критично оцінює доводи апелянта стосовно неможливості здійснення господарських операцій між ТзОВ «ЛЕМІ» та його контрагентами-покупцями, у зв'язку із відсутністю у контрагента позивача основних засобів та трудових ресурсів, оскільки під час судового розгляду справи вказана інформація не підтверджена належними і допустимими доказами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту та не може ґрунтуватися виключно на податковій інформації, отриманої від податкових органів стосовно контрагента позивача.

При цьому, позивач не несе відповідальності за невідповідність інформації щодо кількості працюючих у контрагента осіб. Формування суб'єктом господарювання податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення сум до складу валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Крім того, сторони умовами договору погодили можливість залучення контрагентом позивача третіх осіб для виконання господарських операцій за вказаним договором.

В матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які в своїй сукупності підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

З огляду на зазначені вище обставини та надані сторонами докази по справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що господарські операції позивача з ТзОВ «ЛЕМІ» відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України не надано доказів, які б ставили під сумнів виконання вказаних господарських операцій, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача, як платника податків, та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 3 ст. 243, ст. 229, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській областізалишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року у справі № 813/4566/15 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 13.12.2018 року.