Справа № 820/4584/18
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.

12 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4584/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Поддячої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018, повний текст складено 08.10.18 по справі № 820/4584/18

за позовом ОСОБА_3

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: визнати неправомірним рішення про відмову у поновленні виплати йому пенсії № 24 від 13.10.2017 року; зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести поновлення та виплату йому пенсії за віком з 07.10.2009 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018р. задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 24 від 13.10.2017 року.

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 69005, код НОМЕР_1) виплату пенсії за віком шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 07.10.2009 року, відповідно до матеріалів пенсійної справи, у розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що заявник звернувся до Управління пенсійного фонду не особисто, а через свого представника, що суперечить вимогам чинного законодавств. Також вважає, що заявником під час подання документів не надано доказів реєстрації ОСОБА_3 та оригіналу паспорту, на підставі чого відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення від 13.10.2017 року № 24.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зазначає, що оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018р. по справі № 820/4584/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржено, тому апеляційному перегляду підлягає рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, виданий органом МВС-32, посвідчення особи НОМЕР_3, видане органом МВС в м. Рішон Ле Ціон, 28.03.2007 року.

ОСОБА_3.у була призначена пенсія за віком з 01.07.1992 року, яка виплачувалась йому Дзержинським райсобезом м. Харкова до виїзду за кордон, що підтверджено пенсійним посвідченням, трудовою книжкою.

26 грудня 1992 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Отже, до виїзду за кордон позивач з липня 1992 року отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", але після виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії було припинено.

27.09.2017 року позивач через свого представника у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV, звернувся до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яке 02.10.2017 направило його документи до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

13.10.2017 року відповідачем прийнято рішення про відмову ОСОБА_3 у поновленні виплати пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" згідно заяви від 08.09.2017 року за відсутності документів, що підтверджують факт проживання (реєстрації місця проживання) в м. Харкові, а також з огляду на те, що ОСОБА_3 не надав оригінал документу, що підтверджує його належність до громадянства України, засвідчує особу, місце проживання та вік (паспорт) та у зв'язку із недотриманням при поданні документів вимог вищезазначеного порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд першої інстанції, приймаючи рішення в частині задоволених позовних вимог, виходив з того, що позовні вимоги в цій частині є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого дана Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону від 09.07.2003 року № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була припинена у зв'язку із виїздом за кордон.

Відповідно до п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, вказаним Порядком передбачена можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до пенсійного органу особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Згідно п.1.7 Порядку днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до ч.1ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2017 року до пенсійного органу звернувся представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з відповідною заявою про поновлення пенсії .

Враховуючи вищезазначені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що обов'язок відповідача поновити виплату позивачу пенсії виник саме з 27.09.2017р., тобто з дати звернення представника позивача із заявою.

За таких обставин, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018р. по справі № 820/4584/18 підлягає зміні в частині дати поновлення виплати пенсії позивачу, а саме: не з дня прийняття Конституційним Судом України рішення - 07.10.2009 року, а з дати звернення із заявою про поновлення виплати пенсії, тобто з 27.09.2017 року.

Щодо задоволених позовних вимог позивача в частині зобов'язання Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести поновлення та виплату пенсії відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що виплата пенсії проводиться розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі.

Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що під час проведення поновлення виплати пенсії позивачу, пенсія буде виплачуватись в розмірі меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, вимоги позовної заяви про поновлення виплати пенсії в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, є передчасними.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 КАС України, зважаючи на вищевикладені висновки, прийняте судом першої інстанції рішення підлягає зміні в частині дати поновлення виплати пенсії позивачу, а саме: не з 07.10.2009 року, а з 27.09.2017 року та скасуванню в частині виплати пенсії у розмірі, не меншому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова задовольнити частково .

Абзац третій резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 по справі № 820/4584/18 змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018р. по справі № 820/4584/18 у наступній редакції:

"Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_3 та здійснити виплату з 27.09.2017 року. "

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018р. по справі № 820/4584/18 в частині задоволення позовної заяви про поновлення виплати пенсії в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в цій частині скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині виплати пенсії в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018р. по справі № 820/4584/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення - з 17.12.2018 року.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Старосуд
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях М.М. Яковенко