Справа № 9901/778/18
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2018 року

Київ

справа №9901/778/18

адміністративне провадження №П/9901/778/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Білоуса О.В.,

Желтобрюх І.Л.,

Смоковича М.І.,

при секретарі - Шевчук К.В.,

за участю

представника відповідача - Склярук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_6

до Вищої ради правосуддя

про визнання протиправним та скасування рішення №2692/0/15-18 від 21 серпня 2018 року про відмову у звільненні з посади судді у відставку та зобов'язання повторно розглянути заяву про звільнення у відставку, -

в с т а н о в и в :

17 вересня 2018 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_6 (далі - позивач) до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП) про визнання протиправним та скасування рішення №2692/0/15-18 від 21 серпня 2018 року про відмову у звільненні з посади судді у відставку.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено у заяві позивача про звільнення з посади судді Господарського суду Харківської області у відставку через відсутність достатнього (20 років) загального стажу роботи, що дає право на відставку. Позивач вважає, що в його випадку до загального стажу судді, що дає право на відставку на пільгових умовах, повинна зараховуватись половина періоду навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 09.1994р. по 06.1999р. при здобутті освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст»; половина періоду навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 09.2001р. по 06.2002р. при здобутті освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр»; весь час перебування на посадах слідчого відділення розслідування кримінальних справ слідчого відділу податкової міліції ДПА у Харківській області, слідчого слідчого відділення податкової міліції ДПІ м. Харкова та слідчого відділення організації досудового слідства відділу податкової міліції ДПА у Харківській області Управління податкової міліції ДПА у Харківській області. Разом з тим, відповідач не зарахував при розгляді заяви від 01.08.2018 року до загального стажу роботи половину періоду навчання з 09.2001р. по 06.2002р. Позивач вважає, що дії відповідача суперечать положенням Закону України «Про статус суддів», Указу Президента «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів». Позивач зазначає, що положеннями Указу не надається додаткове тлумачення чи уточнення з приводу того, що це навчання за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями, чи це навчання після отримання вищої юридичної освіти, чи це навчання в аспірантурі тощо, законодавцем чітко визначено, що зараховується половина строку будь-якого навчання у вищих юридичних навчальних закладах (а.с. 1-9).

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що 03.02.2018 року до ВРП надійшла заява позивача про звільнення з посади судді господарського суду Харківської області у відставку. З матеріалів, доданих до вказаної заяви, ВРП встановлено, що ОСОБА_6 має 15 років 7 місяців 1 день стажу роботи на посаді судді. До стажу роботи, що дає право позивачу на відставку, також слід врахувати половину строку навчання позивача у вищому юридичному навчальному закладі - Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 09.1994р. по 06.1999р., а також стаж роботи на посаді слідчого, тобто ще 4 роки 1 місяць 21 день. Відтак, ВРП вважає, що загальний стаж роботи ОСОБА_6, що дає право на відставку судді, становить менше 20 років, а саме 19 років 8 місяців 22 дні., у зв'язку з чим член ВРП Гусак М.Б. за результатом вивчення заяви позивача та доданих до неї матеріалів склав висновок з пропозицією про відмову у звільненні позивача з посади судді у відставку. Щодо неврахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді, періоду навчання позивача у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 09.2001р. по 06.2002р. відповідач зазначив, що в Указі Президента від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» словосполучення «навчання у вищих юридичних навчальних закладах» слід розуміти як цілеспрямовану пізнавальну діяльність людини отримання знань, умінь та навичок у таких закладах вищої освіти, які спроможні їх надати. За змістом, обсягом та рівнем набуті знання та фахова підготовка мають відповідати поняттю «вища освіта», зокрема, й поняттю «вища юридична освіта», за якої громадянин може обійняти посаду судді, слідчого, прокурора або посаду державного службовця, для зайняття якої вимагається така освіта. При цьому, ВРП вважає, що має враховуватись тільки час навчання, витрачений на здобуття вищої юридичної освіти, за наявності якої громадянин може (міг) обійняти посаду судді чи посаду слідчого.

Ухвалою Суду від 24.09.2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 18.10.2018 року.

18.10.2018 року у зв'язку з неявкою учасників справи в судове засідання, за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 08.11.2018 року.

08.11.2018 року в судовому засіданні за участю всіх учасників справи оголошено перерву в судовому розгляді даної справи до 27.11.2018 року.

27.11.2018 року у зв'язку з неявкою в судове засідання позивача та його представника розгляд справи відкладено до 11.12.2018 року.

В судове засідання, призначене на 11.12.2018 року позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились. Пунктом 2 частини 3 статті 205 КАС України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки. Таким чином, розгляд справи Судом здійснено за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Указом Президента України від 09 січня 2003 року N13/2003, зокрема, ОСОБА_6 призначено строком на п'ять років на посаду судді Джанкойського міського суду Автономної Республіки Крим (а.с. 29-30).

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 10 квітня 2008 року №261-VI, зокрема, ОСОБА_6 обрано на посаду судді місцевого господарського суду Харківської області безстроково (а.с. 31-37).

03.08.2018 року до ВРП надійшла заява позивача від 01.08.2018 року разом з додатками про звільнення його з посади судді у відставку відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України (а.с. 67-103)

06.08.2018 року членом ВРП Гусаком М.Б. за результатами вивчення заяви та доданих до неї матеріалів про звільнення ОСОБА_6 з посади судді господарського суду Харківської області у відставку складено висновок з пропозицією прийняти рішення про відмову у такому звільненні (а.с. 107-108).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 21.08.2018 року №2692/0/15-18 відмовлено ОСОБА_6 у звільненні з посади судді господарського суду Харківської області у відставку (а.с. 13-15, 109-111).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

За приписами статті 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1402-VIII), суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

За правилами частини 1 статті 116 Закону №1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Згідно з вимогами статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена норма пов'язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

Абзацом 2 частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів" (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді вперше, далі - Закон №2862-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

За приписами частини 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", (в редакції, чинній момент призначення позивача на посаду судді вперше, далі - Указ №584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки від 01.08.2018 року, виданої в.о. керівника апарату господарського суду Харківської області, до стажу роботи ОСОБА_6, що дає останньому право на відставку, зараховується:

- період навчання ОСОБА_6 в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 09.1994р. по 06.1999р. (здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст»);

- період роботи на посадах слідчого відділення розслідування кримінальних справ слідчого відділу податкової міліції ДПА у Харківській області, слідчого слідчого відділення податкової міліції ДПІ м. Харкова та слідчого відділення організації досудового слідства відділу податкової міліції ДПА у Харківській області Управління податкової міліції ДПА у Харківській області з 01.2000р. по 09.2001р.;

- період навчання ОСОБА_6 в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 09.2001р. по 06.2002р. (здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр»).

Між сторонами у справі виник спір стосовно не зарахування ВРП до стажу роботи позивача, що дає останньому право на відставку судді, саме періоду навчання ОСОБА_6 в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 09.2001р. по 06.2002р. при здобутті ним освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр». Щодо зарахування інших періодів роботи позивача для визначення стажу, що дає право на відставку судді, між сторонами спору немає.

Так, відповідно до архівної довідки, виданої Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого, ОСОБА_6 у серпні 2008 року був зарахований на 1-й курс денного факультету №8 (підготовка професійних суддів) Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01 вересня 2008 року на підставі диплому спеціаліста з відзнакою, отриманому за результатом навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого на денному факультеті (а.с. 28).

Відповідач в обґрунтування прийнятого ним спірного рішення посилається на те, що при визначенні стажу, що дає судді право на відставку, згідно положень Указу №584/95 має враховуватись тільки час навчання, витрачений на здобуття вищої юридичної освіти, за наявності якої громадянин може (міг) обійняти посаду судді чи посаду слідчого.

Колегія суддів вважає таку правову позицію відповідача безпідставною з огляду на наступне.

У відповідності до статті 29 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року №1060-XII (в редакції, чинній на момент вступу позивача до вищого навчального закладу у 2001 році, далі - Закон №1060-XII) структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; аспірантуру; докторантуру; самоосвіту.

Стаття 30 Закону №1060-XII визначає, що в Україні встановлюються такі освітні рівні: початкова загальна освіта; базова загальна середня освіта; повна загальна середня освіта; професійно-технічна освіта; базова вища освіта; повна вища освіта.

В Україні встановлюються такі освітньо-кваліфікаційні рівні: кваліфікований робітник; молодший спеціаліст; бакалавр; спеціаліст, магістр. Положення про освітні та освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту) затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 3 статті 43 Закону №1060-XII вищі заклади освіти здійснюють підготовку фахівців за такими освітньо-кваліфікаційними рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші вищі заклади освіти першого рівня акредитації; бакалавр - забезпечують коледжі, інші вищі заклади освіти другого рівня акредитації; спеціаліст, магістр - забезпечують вищі заклади освіти третього і четвертого рівнів акредитації.

Згідно статті 6 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року №2984-III (який набув чинності на час отримання позивачем диплому «магістра», далі - Закон №2984-III) до структури вищої освіти входять освітні й освітньо-кваліфікаційні рівні: 1) освітні рівні: неповна вища освіта; базова вища освіта; повна вища освіта; 2) освітньо-кваліфікаційні рівні: молодший спеціаліст; бакалавр; спеціаліст, магістр.

Частиною 3 статті 7 Закону №2984-III повна вища освіта - освітній рівень вищої освіти особи, який характеризує сформованість її інтелектуальних якостей, що визначають розвиток особи як особистості і є достатніми для здобуття нею кваліфікацій за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що як Законом №1060-XII, так і Законом №2984-III визначено, що отриманням особою повної вищої освіти вважається здобуття нею певної кваліфікації за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра. Тобто обидва освітньо-кваліфікаційні рівні відповідають освітньому рівню «повна вища освіта».

Розмежування відповідачем періодів отримання ОСОБА_6 вищої юридичної освіти на здобуття ним освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» та освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» при визначенні стажу останнього, що дає право на відставку судді, є необґрунтованим, оскільки положення Указу №584/95 щодо необхідності зарахування половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах до стажу судді, що дає право на відставку, не містять жодних обмежень чи застережень для звуження цього періоду або виключення з нього певного часу. Зазначені положення не містять жодних виключень щодо неврахування періоду навчання особи у вищих юридичних навчальних закладах вже після здобуття певного освітньо-кваліфікаційного рівня, як вказує відповідач.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Крім того, Суд зауважує, що за змістом частини 2 статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Частиною 1 статті 7 Закону №2862-ХІІ (в редакції, що діяла на момент призначення позивача на посаду судді вперше) передбачалось, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п'яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Беручи до уваги інформацію щодо трудового стажу позивача, наведену в довідці від 01.08.2018 року, виданій в.о. керівника апарату господарського суду Харківської області, та підтверджену наявними в матеріалах справи копіями трудової книжки ОСОБА_6, при здійсненні підрахунку юридичного стажу, що мав позивач на момент його призначення на посаду судді вперше, вбачається, що період навчання останнього на денній формі (факультет «підготовка професійних суддів») в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 09.2001р. по 06.2002р. при здобутті освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» був врахований до трирічного юридичного стажу позивача, наявність якого передбачалась ч. 1 ст. 7 Закону №2862-ХІІ.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ВРП безпідставно відмовила ОСОБА_6 у задоволенні заяви про звільнення його з посади судді у відставку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ВРП, приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6, про звільнення з посади судді господарського суду Харківської області у відставку у зв'язку із тим, що останній не набув необхідного 20-річного стажу роботи, діяла не у спосіб, передбачений діючим законодавством.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ВРП є протиправним та підлягає скасуванню.

Приписами ч. 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ВРП.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 266, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Вищої ради правосуддя (, 04050, м. Київ, вул. Студентська, б. 12-а) про визнання протиправним та скасування рішення №2692/0/15-18 від 21 серпня 2018 року про відмову у звільненні з посади судді у відставку та зобов'язання повторно розглянути заяву про звільнення у відставку - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя №2692/0/15-18 від 21 серпня 2018 року про відмову у звільненні ОСОБА_6 з посади судді Господарського суду Харківської області у відставку.

Зобов'язати Вищу раду правосуддя повторно розглянути заяву ОСОБА_6 від 01 серпня 2018 року про звільнення у відставку з урахуванням висновків у даній справі.

Стягнути з Вищої ради правосуддя (, 04050, м. Київ, вул. Студентська, б. 12-а) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх

М.І. Смокович