Справа № 711/11029/17
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_2 та Комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради"

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року

у справі №711/11029/17 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради"

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради про визнання протиправною бездіяльності в частині відмови видачі інформації та документів, запитуваних у запиті про надання публічної інформації та інформації про фізичну особу від 18.11.2017 та про зобов'язання видати інформацію та документи, запитувані у запиті про надання публічної інформації та інформації про фізичну особу від 18.11.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» має право на отримання відповіді на запит про надання публічної інформації, проте відповідач ігнорує вказане право позивача. від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2018 у справі № 711/11029/17 позов ОСОБА_2 до комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії було задоволено.

У подальшому постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018 постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2018 у даній справі скасовано, справу направлено на розгляд за встановленою підсудністю до Черкаського окружного адміністративного суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» в частині відмови ОСОБА_2 у видачі запитуваної у запиті від 18.11.2017 інформації, доступ до якої необмежений та наданні документів, що стосуються здоров'я ОСОБА_2. Зобов'язано комунальний заклад «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» видати ОСОБА_2 запитувану у запиті від 18.11.2017 інформацію, доступ до якої необмежений та надати документи, що стосуються здоров'я ОСОБА_2 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що надаючи відповідб на запит відповідач діяв у межах та у спосіб встановлений законом, оскільки комунальний заклад «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» відноситься до закладів медико-соціального захисту як експертна установа, яка здійснює медико-соціальну експертизу громадянам, що звертаються для огляду на МСЕК по відповідній причині захворювання для встановлення групи інвалідності, а тому не є лікувальною установою, яка володіє повною інформацією про стан здоров'я громадян, які звертаються для огляду на МСЕК.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій він просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції шляхом внесення доповнень та змін до мотивувальних висновків, та викласти відповідним чином резолютивну частину рішення задовольнивши позов у повному обсязі та змінивши розподіл судових витрат. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, що є підставою для зміни судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом нечітко, необґрунтовано та не мотивовано викладені висновки та не надано належної оцінки обставинам у справі.

Відповідачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні вимоги та доводи своєї апеляційної скарги підтримати та заперечували проти апеляційної скарги відповідача й просили в її задоволенні відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 листопада 2017 року ОСОБА_2 в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» із запитом про надання публічної інформації та інформації про фізичну особу, в якому просив надати повну та точну інформацію про стан його здоров'я шляхом видачі копій всіх документів, які містять інформацію про стан його здоров'я, та на підставі яких відповідачем було прийнято рішення про невизнання ОСОБА_2 інвалідом. Також вказаний запит містив вимогу надати позивачу копію акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 22.03.2016 та іншого (за наявності) рішення, на підставі якого було видано довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА № 201127, а також рішення від 19.09.2016 про невизнання ОСОБА_2 інвалідом.

Листом від 24.11.2017 вих. № 1047/0109/1 відповідач повідомив, що запит був розглянутий керівництвом. У листі вказано, що вперше 23.03.2016 міжрайонною МСЕК № 2 позивачу встановлена ІІ група інвалідності, від загального захворювання, безтерміново. У серпні 2016 року на адресу закладу із Черкаської Центральної районної лікарні на позивача надійшли медичні документи ф. 088/о для переогляду та визначення показників для забезпечення спецавтотранспортом. З цього приводу закладом 12.09.2016 на адресу позивача направлено лист, яким його викликано до обласної МСЕК № 1 на 19.09.2016 для огляду.

Також у листі від 24.11.2017 вих. № 1047/0109/1 вказано, що позивач на огляд не з'явився, внаслідок чого 19.09.2016 комісією було прийнято рішення на підставі медичних документів, що надійшли та наявних в медико-експертній справі, а саме - інвалідність не встановлена через обмеження життєдіяльності легкого ступеню по відповідному захворюванню. Про прийняте рішення закладом було направлено лист на адресу позивача від 26.09.2016 з довідкою про невизнання інвалідності.

У листі вказано, що рішення від 19.09.2016 про невизнання інвалідності винесено обґрунтовано, без порушень вимог чинного законодавства України з медико-соціальної експертизи. Також відповідач у зазначеному листі повідомив, що не має можливості надати копії розпорядчих документів, так як відповідно до вимог п.2 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зазначені документи відносяться до внутрішньо організаційних, які не підлягають оприлюдненню розпорядником.

Вважаючи дану відповідь фактично відмовою в наданні запитуваної інформації, ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, прийшов до висновку про протиправну бездіяльність відповідача в частині відмови ОСОБА_2 у видачі запитуваної у запиті від 18.11.2017 інформації, доступ до якої необмежений та наданні документів, що стосуються здоров'я ОСОБА_2 та відповідно наявність підстав зобов'язання комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» видати ОСОБА_2 запитувану у запиті від 18.11.2017 інформацію, доступ до якої необмежений та надати документи, що стосуються здоров'я позивача

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 32 Конституції України задекларовано, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначений у Законі України "Про доступ до публічної інформації".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» (справа ОСОБА_3) від 30.10.1997 визначено, що медична інформація - це свідчення про стан здоров'я людини, історію її хвороби, про мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі і про наявність ризику для життя і здоров'я, за своїм правовим режимом належить до конфіденційної.

Крім того у Рішенні Конституційного Суду України зазначено обов'язок лікаря на вимогу пацієнта та членів його сім'ї або законних представників надавати їм таку інформацію повністю і в доступній формі. У цьому документі також передбачено, що в особливих випадках, коли повна інформація може завдати шкоди здоров'ю пацієнта, лікар може її обмежити. У цьому разі він інформує членів сім'ї або законних представників пацієнта, враховуючи особисті інтереси хворого. Таким же чином лікар діє, коли пацієнт перебуває у непритомному стані.

Право на інформацію про стан свого здоров'я також закріплено у ст. 285 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров'я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров'я.

Якщо інформація про хворобу фізичної особи може погіршити стан її здоров'я або погіршити стан здоров'я фізичних осіб, визначених частиною другою цієї статті, зашкодити процесові лікування, медичні працівники мають право дати неповну інформацію про стан здоров'я фізичної особи, обмежити можливість їх ознайомлення з окремими медичними документами (ч. 3 ст. 285 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. «е» ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» передбачено право людини на достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я і здоров'я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь.

Пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров'я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров'я. (ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я»).

Правові гарантії реалізації особи на ознайомлення з відповідними медичними документами щодо стану свого здоров'я поряд із положеннями, закріпленими в ч. 1 ст. 285 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» також визначені Законом України «Про захист персональних даних», положеннями п.6 ч. 2 ст. 7 якого надано дозвіл на обробку персональних даних інформації необхідної в цілях охорони здоров'я, встановлення медичного діагнозу, для забезпечення піклування чи лікування або надання медичних послуг, функціонування електронної системи охорони здоров'я за умови, що такі дані обробляються медичним працівником або іншою особою закладу охорони здоров'я чи фізичною особою - підприємцем, яка одержала ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та її працівниками, на яких покладено обов'язки щодо забезпечення захисту персональних даних та на яких поширюється дія законодавства про лікарську таємницю, працівниками центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, на яких покладено обов'язки щодо забезпечення захисту персональних даних.

Водночас, положення означеного закону не регулюють загальних питань доступу особи до інформації, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати Закону України «Про доступ до публічної інформації», у яких, зокрема регламентується один з видів публічної інформації з обмеженим доступом (ст. 6 Закону), а саме конфіденційна інформація, до обсягу якої належить і медична.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 18.11.2017 року ОСОБА_2 в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» із запитом про надання публічної інформації та інформації про фізичну особу, в якому просив надати повну та точну інформацію про стан його здоров'я шляхом видачі копій всіх документів, які містять інформацію про стан його здоров'я та на підставі яких відповідачем було прийнято рішення про невизнання позивача інвалідом.

Листом від 24 листопада 2017 року відповідач повідомив, що запит був розглянутий керівництвом. В листі вказано, що рішення про невизнання інвалідності, прийнято 19 вересня 2016 року, було обґрунтованим без порушень вимог чинного законодавства України з медико-соціальної експертизи. Також відповідач повідомив, що не має можливості надати копії розпорядчих документів, так як відповідно до вимог п.2 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зазначені документи відносяться до внутрішньо організаційних, які не підлягають оприлюдненню розпорядником.

Підставою для звернення ОСОБА_2 до суду стало ненадання позивачу на його інформаційний запит документів, що містять інформацію про стан його здоров'я, на підставі яких позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності та рішення від 19.09.2016 про невизнання інвалідності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації»: право на доступ до публічної інформації гарантується: визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє.

Суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (стаття 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу, що визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Згідно з п.3 зазначеного Положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п.17 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Порядок заповнення форми первинної облікової документації «Акт №___ огляду медико-соціальною експертною комісією» (далі - форма № 157/о) визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 157/о «Акт №___ огляду медико-соціальною експертною комісією», зареєстрована у Міністерстві юстиції України 5 вересня 2012 року за № 1508/21820.

Згідно з п.п. 2, 3 вказаної Інструкції форма № 157/о призначена для запису основних медичних даних і соціальних факторів, необхідних для внесення експертного рішення та його обґрунтування. У формі № 157/о вказуються умови і характер праці, які рекомендуються інвалідам, та інші заходи, які сприятимуть відновленню їх працездатності. Форма № 157/о заповнюється у Кримській республіканській, обласних, центральних міських у містах Києві та Севастополі, міських, міжрайонних та районних медико-соціальних експертних комісіях. Відповідно до п.п. 4,5 Інструкції форма № 157/о заповнюється на кожного хворого, який оглядається у МСЕК. Обов'язково проставляється номер акта (проставляється арабськими цифрами і відповідає реєстраційному номері в журналі протоколів засідань МСЕК за поточний рік) та дата огляду (число, місячи, рік).

Положеннями п.п. 28-30 Інструкції передбачено, що у підпунктах 28.1 - 28.5 пункту 28 наводяться результати експертного огляду хворого у МСЕК. Детально описуються скарги хворого, медико-соціальний анамнез, тривалість тимчасової непрацездатності (якщо хворий працює), оцінка працевлаштування, виконання рекомендацій щодо відновлення здоров'я і працездатності.

В підпунктах 29.1 та 29.2 пункту 29 зазначаються основний та супутній діагнози хворого згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем охорони здоров'я Десятого перегляду (МКХ-10).

У підпункті 30.4 пункту 30 словами зазначається, яка група інвалідності встановлена, а для осіб, не визнаних інвалідами, ставиться запис «не встановлена», про що зазначено у п.34 Інструкції.

Згідно п.42 Інструкції форма № 157/о підписується головою, членами МСЕК і засвідчується печаткою МСЕК.

При цьому абз. 3 п. 24 Положення визначено, що видача особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.

Крім того нормами чинного законодавства не передбачено права особи, яку визнано особою з інвалідністю отримати акт огляду медико-соціальною експертною комісією, на підставі якого прийнято відповідне рішення.

Разом з цим особі видається довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, якою встановлюється інвалідність та довідка про невизнання інвалідом, у разі відсутності підстав для надання групи інвалідності.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині щодо надання позивачу копії акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.03.2016, виписки з нього та копії рішення про невизнання інвалідом від 19.09.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Тобто розпорядник інформації має приховати (наприклад, ретушувати) конфіденційні персональні дані, як-от серія та номер паспорту особи, ідентифікаційний код та інші реквізити - та надати копії документів без них.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно з п. 4 Інструкції № 110 на кожного хворого (інваліда), який направляється на МСЕК, заповнюється один бланк форми № 088/о, який зберігається в акті огляду МСЕК протягом 50 років.

У п. 9 - 12 Інструкції № 110 вказано, що в графах 11-13 зазначаються історія розвитку захворювання, з приводу якого хворий направляється на МСЕК, відомості про тимчасову втрату працездатності за останні 12 місяців, зміну професії, умов праці за останній рік у зв'язку з даним захворюванням.

Стан хворого на час направлення на МСЕК, дані про рентгенологічні, лабораторні та інші дослідження заповнюються у графах 14-16.

У графі 17 вказується діагноз при направленні хворого на МСЕК: основний, супутні захворювання та ускладнення основного захворювання. Діагноз вписується розбірливо, без скорочень.

З огляду на положення наказу МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 форми № 088/о «Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)» є формою первинної медичної документації та є внутрішньоорганізаційним документом.

Інформація яка знаходиться в інших документах, що є у розпорядженні відповідача містить відомості про стан здоров'я позивача.

Пунктом 6 частини першої статті 14 акону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Положеннями статті 6 акону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено види інформації, до якої може бути застосовано обмеження в доступі: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація, та сукупність вимог, дотримання яких є обов'язковим для такого обмеження.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, аналіз визначення "публічна інформація" та переліку розпорядників публічної інформації свідчить, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні розпорядників публічної інформації. Така інформація є відкритою і розкривається необмеженому колу осіб. Разом з тим до видів публічної інформації: конфіденційної, таємної та службової, може бути обмежено доступ у разі сукупності обов'язкових умов, визначених у законі.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації»встановлено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість часткового задоволення позовних вимог, з огляду на встановлення обставини.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачами в даному випадку не виконано.

При цьому апеляційні скарги не містять посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача про неналежність висновків суду першої інстанції вимогам закону та наявність підстав для задоволення його вимог у повному обсязі, оскільки за діючим законодавством України МСЕК не є лікувальним закладом та не наділена повною та точною інформацією про стан здоров'я громадян, які звертаються для встановлення групи інвалідності, а користуються лише наявною інформацією, яку направляє лікарський профілактичний заклад охорони здоров'я в медичних документах форми ф.088/о для проведення експертизи та визначення обмеження ступеню життєдіяльності, які надають підстави для встановлення групи інвалідності.

В даному випадку відповідач, як розпорядник інформацією, яку запитував ОСОБА_2, а саме точну інформацію про стан його здоров'я не володів.

Водночас на час прийняття рішення судом першої інстанції, відповідачем у повному обсязі була надана запитувана в запиті від 18.11.2017 інформація та всі наявні документи, які стосуються стану здоров'я позивача.

Інші доводи викладені в апеляційних скаргах позивача та відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради" - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2018 року.