Справа № 339/301/18
Суддя: Поляниця М. М.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №339/301/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року

м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Поляниця М. М.

з участю: секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП у Львівській області ОР лейтенанта поліції Бенько Андрія Михайловича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 03.09.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову ЕАБ № 540594 від 16.08.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що він рухався автомобілем марки Audi A6 Allroad д.з НОМЕР_1 по правій смузі автодороги в колоні автомобілів. В певний момент він зауважив, що автомобіль спереду рухався з дуже малою швидкістю, а тому переконавшись, що на зустрічній смузі руху автомобілі відсутні, вирішив здійснити об'їзд даного транспортного засобу.

Працівником поліції здійснено його зупинку через кілька десятків метрів після здійсненого маневру та повідомлено, що він здійснив обгін транспортного засобу на пішохідному переході, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 425 грн.

Однак жодного доказу щодо вчинення ним порушення відповідач не надав і виніс постанову, вважає, що ним не було порушено ПДР та незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Під час притягнення його до адміністративної відповідальності працівником поліції допущено ряд грубих порушень законодавства та принципів права, внаслідок чого стало незаконне та несправедливе накладення адміністративного стягнення.

Вважає вказану постанову незаконною та винесеною з порушенням вимог ст. 268, 251, ст. 280 КУпАП.

Окрім того, відповідачем при винесенні постанови порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, і він був позбавлений можливості надати пояснення, користуватися правовою допомогою, заявляти клопотання та надати документи, які передбачені ст.33 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, незважаючи на те, що про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку та оголошення, яке розміщено на веб-сайті Болехівського міського суду (а.с.30,32 ) та не подав відзив на позов.

Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАСУ, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

Відтак, відповідно до вимог ч. 3 ст.205, ч.3 ст.194 КАС України неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд приходить до висновку, що справу слід слухати у відсутності суб'єкта владних повноважень на підставі наявних доказів, що відповідатиме вимогам ст.205 КАС України.

Суд, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши їм оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 16.08.2018 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП, яку позивач оскаржив.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 16.08.2018 керуючи автомобілем здійснив обгін на пішохідному переході, чи пушив вимоги п. 14.6в ПДР України .

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 14.6 "в" ПДР України передбачено, що обгін заборонено ближче ніж за 50 м. перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м- поза населеним пунктомближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач, заперечуючи факту вчинення ним правопорушення, посилається на відсутність належних доказів на підтвердження його винуватості.

Так, оскаржуючи вказану постанову, вказував на те, що правопорушення не вчиняв та здійснив випередження автомобіля, який повільно рухався на ділянці дороги на якій не було пішохідного переходу, не порушивши ПДР України; був зупинений не на місці, а через деякий час, на прохання надати відеофіксацію інкримінованого правопорушення для огляду йому відмовлено.

Нормою частини 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається з доводів позовної заяви та пояснень позивача в суді, позивач стверджував, що не погоджувався з діями працівника поліції щодо винесення постанови вважаючи, що в його діях відсутня подія та склад правопорушення.

Окрім того, в постанові зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису, що свідчить про його незгоду з вказаним рішенням.

Тому суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача.

Так, за змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Однак доказів того, що позивач керуючи автомобілем, здійнив обгін на пішоходному переході, зокрема, пояснень свідків, інформації з технічних засобів в автоматичному режимі, відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з'ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 247, 280 КУпАП.

Відповідач не надав до суду жодних доказів на спростування доводів позивача та будь - яких інших доказів на підтвердження протиправності та умислу на вчинення ОСОБА_1 дій, які кваліфікуються як адміністративне правопорушення згідно ч.2 ст.122 КУпАП.

При цьому, суд наголошує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватись виключно на висновках працівників поліції, за відсутності доказів винуватості особи, отриманих не інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

У даній справі, крім висновків відповідача, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які допустимі докази на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, у зв'язку із чим, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Окрім того, суд враховує і те, що відповідно до ч.4 ст.159 КАС України не подання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікується судом як визнання позову.

А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з тим позовні вимоги щодо визнання дій відповідача протиправними задоволенню не підлягають, оскільки ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч. 3. ст. 286 КАС України, і додаткові вимоги щодо визнання дій протиправними не підлягають задоволенню в даному випадку, оскільки охоплюються вимогами щодо скасування постанови та закриття провадження у справі.

На підставі викладеного , керуючись ст.2, 5, 9, 241-246, 286 КАС України суд,-

ухвалив:

Позов задоволити частково .

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАБ№540594 від 16.08.2018 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 425 ( чотириста двадцять п'ять) гривень за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрити.

В решті позовних вимог щодо визнання дій працівника поліції протиправними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Болехівський міський суд.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1

Відповідач: Інспектор УПП у Львівській області ОР лейтенант поліції Бенько Андрій Михайлович - вул. Перфецького, 19 м.Львів.

Суддя М.М.Поляниця