Справа № 185/6306/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 листопада 2018 р. Справа № 185/6306/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовський Р.З., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (вул. АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Павлоградської міської ради (вул. Соборна, 95, м. Павлоград, 51400, ) в якій просить:

- скасувати рішення Відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради № 1908/р від 20.06.2018 року про відмову в реєстрації малолітньої дитини, ОСОБА_2, оскільки відсутня письмова згода батька на реєстрацію малолітньої дитини;

- зобов'язати Павлоградську міську раду зареєструвати малолітню дитину - ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1, м. Павлоград, Дніпропетровської області.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішення відповідача у відмові в реєстрації малолітньої дитини є протиправними.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя В.М. Бондаренко) позовну заяву передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018 року адміністративну справу № 185/6306/18 розподілено судді Голобутовському Р.З.

Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що дана справа не підлягає відкриттю з наступних підстав.

Так, судом встановлено що ОСОБА_1 (далі - позивач) є матір'ю ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції 15.05.2007 року), а ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

14.10.2016 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.12.2014 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано. Від шлюбу у позивача та ОСОБА_3 є малолітня дитина - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції 15.05.2007 року), яка була зареєстрована за адресою батька: АДРЕСА_2

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року, було визнано малолітню дитину ОСОБА_2, такою, що втратила право користування нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_3 та знята з реєстрації місця проживання.

Позивачу на праві приватної власності належить 1/2 квартири, що розташована за адресою: м. Павлоград, АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_3 від 08.12.2005 року, в якій позивач зареєстрована та проживає.

На утриманні та вихованні позивача знаходиться малолітня донька ОСОБА_2, яка мешкає разом із позивачем (матір'ю).

В зв'язку з цим, з метою реєстрації місця проживання малолітньої дитини, позивач звернулась до центру надання адміністративних послуг (ЦНАП) Павлоградської міської ради, однак отримала відмову в реєстрації малолітньої дитини відповідно до п. 18 "Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації до Єдиного державного демографічного реєстру" затвердженого Кабінетом Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, оскільки відсутня згода батька на реєстрацію малолітньої дитини, що підтверджується листом № 1908/р від 20.06.2018 року відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Так, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

У постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 826/20197/13-а зроблено правовий висновок про те, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Позивач оскаржує рішення відповідача щодо відмови у реєстрації місця проживання її дитини ОСОБА_2 разом з нею (матір'ю). Дане рішення обґрунтоване п. 18 "Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації до Єдиного державного демографічного реєстру" затвердженого Кабінетом Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, оскільки відсутня згода батька на реєстрацію малолітньої дитини.

Так, згідно вказаного пункту орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа, зокрема, не подала необхідних документів або інформації, а згідно абз. 6 пп 6 п. 18 Правил у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Отже, у спірному випадку для реєстрації місця проживання дитини необхідна згода батька, яку останній не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Сімейного кодексу України, цей кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 с. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, не містять ознак публічності, оскільки рішенням відповідача порушуються права позивача у сфері приватних (сімейних) правовідносин, захист яких, згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, віднесений до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

Відтак, крім суб'єктного складу, який визначає спір як адміністративну справу, предмет спору носить приватноправовий характер та не стосується захисту прав у сфері публічно-правових відносин.

Незгода з рішенням відповідача щодо відмови у реєстрації місця проживання дитини, місце проживання якої не узгоджено батьками, є позовом з метою захисту приватного (сімейного) інтересу та визначення обсягу прав і обов'язків матері та батька щодо участі у вихованні дитини.

Отже, предметом спірних правовідносин фактично є визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, вимоги ж до Павлоградської міської ради є похідними від них, а тому цей спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (у складі судді-доповідача Лященко Н.П та суддів - Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.), викладеною в постанові від 16.05.2018 року у справі № 337/2535/17.

Частиною 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, спірне рішення стосується відносин, що регулюються сімейним законодавством, та не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, тому не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо питання захисту приватного (сімейного) інтересу та визначення обсягу прав і обов'язків матері та батька щодо участі у вихованні дитини, даний спір підлягає вирішенню в місцевому суді в порядку цивільного судочинства, отже суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі.

Згідно з ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

В силу викладеного, у відповідності до ч. 6 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, що позивачу необхідно звернутись до місцевого суду в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 170, 242, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у адміністративній справі № 185/6306/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Роз'яснити позивачу, що йому необхідно звернутись до місцевого суду в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський