Справа № 0540/9526/18-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 р. Справа№0540/9526/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправною бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 14067,60 грн., та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року у розмірі 7033,80 грн., зобов'язання Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 14067,60 грн., та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року у розмірі 7033,80 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 14067,60 грн., та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року у розмірі 7033,80 грн., зобов'язання Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 14067,60 грн., та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року у розмірі 7033,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку у Слов'янському ОУПФУ Донецької області, як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком. Позивач зазначає, що у січні 2018 року їй припинено виплату пенсії без прийняття будь - якого рішення про припинення виплати пенсії та повідомлення про підстави припинення виплати пенсії. Позивач вказує, що у травні 2018 року їй поновлено виплату пенсії, однак у червні 2018 року знов без повідомлення підстав їй припинено виплату пенсії. Також, позивач звертає увагу суду на те, що у серпні 2018 року їй поновлено виплату пенсії, однак заборгованість по пенсійним виплатам за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року та з 01.06.20.18 року по 31.07.2018 року виплачена відповідачем не була. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки вчинені з порушенням вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивача через канцелярію суду надано клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивач звернувся до Слов'янського ОУПФУ із заявою про запит пенсійної справи та прийняття його на облік. Розпорядженням Слов'янського ОУПФУ позивача взято на облік з особливістю переселенець зареєстрований (94 особливість). Відповідач зазначає, що у грудні 2017 року до управління надійшло рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 11-32/49-17 від 19.12.2017 року про відмову у відновленні виплати пенсії позивачу. Шляхом злиття з базою УСЗН особливість переселенець зареєстрований (94) особливість змінено на переселень не зареєстрований (93 особливість) та з 01.01.2018 року згідно заяви позивача про поновлення виплати пенсії та рішення комісії про поновлення позивачу було поновлено виплату пенсії на виплатний період травень 2018 року. Однак, з червня 2018 року за результатами електронного обміну інформацією з УСЗН Слов'янської міської ради електронна пенсійна справа АСОПД/КОМТЕХ на ОСОБА_1 містить особливість «переселенець не зареєстрований» (код 93), що є підставою для припинення пенсійних виплат, з 01.06.2018 року. Відповідач зазначає, що у липні 2018 року згідно заяви позивача про поновлення виплати пенсії позивачу було поновлено виплату пенсії на виплатний період серпня 2018 року. Відповідач звертає увагу суду на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів, тобто борг за минулий період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року, та з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року не виплачується. В зв'язку з чим, відповідач вказує на те, що приймаючи рішення про не виплату пенсії позивачу за спірний період він діяв у межах визначених чинним пенсійним законодавством.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 13 листопада 2018 року.

13 листопада 2018 року розгляд справи відкладено на 16 листопада 2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Олішевської В.В. у щорічній відпустці.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року відкладено розгляд справи на 04 грудня 2018 року, у зв'язку з необхідністю отримання відзиву на позовну заяву та додаткових доказів по справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явились, суд приходить висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсія за віком довічно, що не заперечується сторонами.

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Макіївки Донецької області до АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 03.07.2018 року № (а.с. 9).

Місто Макіївки Донецької області включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

З матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває на обліку у Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Як зазначає позивач у позовній заяві, у січні 2018 року їй припинено виплату пенсії без повідомлення причин та надання відповідно рішення про припинення вплати пенсії.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що виплата пенсії позивачу у січні 2018 року виплата пенсії позивачу припинена, у зв'язку з надходженням до управління рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 11-32/49-17 від 19.12.2017 року про відмову у відновленні виплати пенсії.

Суд зазначає, що відповідного рішення комісії відповідач суду не надав.

Крім того, судом з відзиву встановлено, що згідно заяви позивача про поновлення виплати пенсії у квітні 2018 року позивачу поновлено виплату пенсії на виплатний період травень 2018 року. Однак у червні 2018 року виплата пенсії позивачу була знов припинена.

Рішення про припинення виплати пенсії позивачу відповідачем до суду не надано.

11.06.2018 року позивач звернулась до управління з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 10).

Листом від 29.06.2018 року № 213/П-01-01-08 Слов'янським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області було повідомлено позивача про те, що у червні 2018 року, згідно отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з висла внутрішньо переміщених осіб, виплату пенсії припинено. 11 червня 2018 року ОСОБА_1 надала заяву на поновлення виплати пенсії, за якою 13.06.2018 року було направлено запит до управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради. Пенсію буде поновлено з червня місяця 2018 року після надходження рішення комісії про поновлення соціальної виплати. Згідно норм постанови КМУ від 25.04.2018 року № 335 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, який буде визначено КМУ додатково (а.с. 12).

12.07.2018 року представником позивача на адресу Пенсійного фонду України направлено скаргу на дії Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, відповідно до якої представник позивача вимагав негайно поновити виплату пенсії позивача та сплатити заборгованість за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року (а.с. 13).

Листом від 06.08.2018 року № 10458/02 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області роз'яснило представнику позивача підстави припинення виплати пенсії ОСОБА_1, та порядок виплати заборгованості по пенсійним виплатам (а.с. 14).

Згідно довідки Слов'янського ОУПФУ вбачається, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року, та з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року пенсійні виплати не отримує (а.с. 42).

Доказів нарахування та виплати пенсії позивачу, відповідачем не надано.

Не погодившись з діями відповідача стосовно не виплати заборгованості по пенсії за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту - Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або не поновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що пенсія позивачу була припинена у січні 2018 року та у червні 2018 року на підставі рішення комісії УСЗН про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам, відповідно до яких позивачу відмовлено у поновленні виплат.

Суд зазначає, що жоден з випадків припинення виплати пенсії, визначених ст. 49 Закону № 1058 щодо позивача управлінням не застосовані та не доведені.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Однак відповідачем не надано доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплату пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду. З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно з діючим законодавством.

Крім того, Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" гарантує позивачу право на вільний вибір місця проживання в України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що припиняючи у січні 2018 року та у червні 2018 року виплату пенсії позивачу відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним пенсійним законодавством.

Стосовно не виплати заборгованості з пенсії позивачу за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року та 9 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року, суд зазначає, що приписами части 2 статті 46 Закону № 1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З вищевикладеного вбачається, що виплата пенсії позивачу була припинена з вини відповідача, який приймав рішення про припинення виплати пенсії не у спосіб передбачений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки виплата пенсії позивачу була припинена, у зв'язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до статті 46 Закону № 1058, пенсійні виплати позивачу повинні бути поновлена з моменту її припинення.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Тому, не виплати позивачеві пенсії за спірний період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що не виплати пенсії позивачу у період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, та з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року включно було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно посилання відповідача на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» борг із соціальних виплат за минулий період не виплачується, суд до уваги не приймає, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях №20-рп/2011 від 26.12.2011р. і № 2-рп-99 від 02.03.1999р. висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Крім того, суд звертає увагу, що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Слов'янського ОУПФУ Донецької області щодо невиплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року, та з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії з 01січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, та за період з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року, суд зазначає, що оскільки відповідачем на вимогу суду не надано належних доказів, які б свідчили про те, що у спірний період позивачу нараховувалась пенсія, суд вважає за доцільне зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії за спірний період.

Стосовно вимоги позивача сплатити заборгованість у сумі 21101,40 грн., суд зазначає, що позивачем не надано до суду доказів стосовно того, що позивачу за спірний період не виплачена заборгованість з пенсії саму у сумі 21101,40 грн.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року, зобов'язання Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо строків звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1, 2 статті 122 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що приписами частини 2 статті 122 КАС України дійсно встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

Однак, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені їй суми пенсії, починаючи з січня 2018 року, не отримані нею, а ця вимоги безпосередньо спрямовані на виплату їй призначеної пенсії за минулий час, отже такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року, зобов'язання Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 з 01січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року.

Зобов'язати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, пл. Соборна, буд. 3) нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2) з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, та за період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_3, місце фактичного проживання: 84110, АДРЕСА_2) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 10 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська В.В.