Справа № 440/3655/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. ПолтаваСправа № 440/3655/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Голубенко В.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гонжак К.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 сільськогосподарського призначення площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області та передачі земельної ділянки у власність;

- зобов"язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 кадастровий номер НОМЕР_2 сільськогосподарського призначення площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2018 року ОСОБА_3 (надалі також - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідача, яка полягала в неналежному розгляді заяви про затвердження проекту землеустрою, що перешкоджає в подальшому позивачу реалізувати його право на отримання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Позивачем також вказувалось, що відповідачем під час розгляду питання щодо затвердження проекту землеустрою безпідставно зроблено висновки про невідповідність проекту вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій". Зазначено, що окремі недоліки, на які відповідач звертав увагу в попередніх листах про відмову в затвердженні проекту землеустрою, усунуті в повному обсязі, а тому будь-яких обґрунтованих перешкод для затвердження проекту землеустрою, немає.

08 листопада 2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву /а.с. 55-58/, у якому вказував, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою з наступних підстав. В проекті землеустрою відсутня позначка державного кадастрового реєстратора про проведення перевірки електронного документа. Вказано, що в проекті землеустрою кадастровий номер земельної ділянки зазначений не повністю, тобто не відображає номер ділянки. Крім того, пояснювальна записка, яка є частиною проекту землеустрою позивача, не містить підпису та особистої печатки інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою. Також зазначено, що в проекті землеустрою та витязі з Державного земельного кадастру маються недоліки, а саме: розбіжність щодо кількості поворотних точок та лінійних промірів меж земельної ділянки.

Таким чином, відповідач вважав позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні викладеному обґрунтуванню позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

Отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою відповідно до наказу ГУ Держземагенства у Полтавській області від 01.10.2015 року № 1773/0/75-15-СГ /а.с. 25/, ОСОБА_3, з метою виготовлення зазначеного проекту землеустрою звернувся до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, як уповноваженого на виконання даного виду робіт.

Згідно з абзацом 2 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно закону, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до завдання на виконання робіт ФОП ОСОБА_4 був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області.

Виготовлений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 проект землеустрою разом із клопотанням, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, висновком Відділу Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області про погодження проекту землеустрою позивач подав до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на затвердження.

22.06.2017 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням (Д-14481/0/5-17) про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, кадастровий номер НОМЕР_2 /а.с. 66/.

06.07.2017 року Головним управлінням було направлено лист № 9376/6-17, в якому зазначено про встановлені порушення статті 121 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України "Про землеустрій" пункту 75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, тощо /67-68/.

27.07.2017 року позивач вдруге звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області зі заявою (Д- 17545/0/5-17), в якій просив затвердити проект землеустрою на вищевказану земельну ділянку /а.с. 64/.

10.08.2017 року листом №11664/6-17ГУ Держгеокадастру у Полтавській області було повторно зазначено про недоліки проекту землеустрою та запропоновано звернутися до розробника документації з метою їх усунення /а.с. 65/.

21.08.2017 року позивач втретє звернувся з клопотанням (Д-19704/0/5-17) про затвердження проекту землеустрою /а.с. 62/.

31.08.2018 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області було втретє направлено лист № 12526/6-17, в якому вказано, що Позивачем не було усунуто усі недоліки, зазначені у попередньому листі /а.с. 63/.

15.05.2018 року позивач вчетверте звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням (№Д-6934/0/25-18) про затвердження проекту землеустрою.

21.05.2018 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, за результатами розгляду клопотання, було направлено відповідь №4260/0/26-18, в якому повторно зазначалися недоліки проекту землеустрою /а.с.60-61/.

Так, відповідно до вищевказаних листів відповідача, проект землеустрою не відповідає вимогам Порядку ведення Державного земельного кадастру, який затверджено Постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051, Закону України "Про Державний земельний кадастр", Закону України "Про землеустрій", Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 року №376.

Позивач, розцінюючи такі дії як протиправну бездіяльність, звернувся до суду за правовим захистом порушеного права.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами частини другої статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до частини дев'ятої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною тринадцятою статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не прийняв формального рішення про затвердження/відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3

Проте зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Так, правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333 (далі - Положення №333).

Пунктом 8 Положення №333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до підпункту 11 пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 №34/5, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Відповідно до п. 1.2 Розділу І Порядку взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагентства під час реалізації повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб, затвердженого наказом Держгеокадастру від 04.06.2015 № 95, рішення територіальних органів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою чи про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність або користування приймається у вигляді наказу.

Тож відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області про не/затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом строку розгляду клопотання особи, незважаючи на факт надіслання відповідачем заявнику останнього листа від 21 травня 2018 року № 4260/0/26-18 /а.с. 60/, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Суд, з огляду на вищезазначене, вважає, що лист відповідача від 21 травня 2018 року № 4260/0/26-18 у відповідь на клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою від 15 травня 2018 року за змістом та формою не може вважатися "рішенням про відмову" у розумінні статті 123 Земельного кодексу України.

Отже, суд приходить до висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка полягала у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені Земельним кодексом України, у визначений законом строк.

Частиною 3 статті 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва III - V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до частини 9 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За змістом частин 10, 11 статті 118 Земельного кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених положень Земельного кодексу України та Закону України "Про землеустрій" свідчить, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають погодженню у порядку статті 186 1 Земельного кодексу України, після чого відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зобов'язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому нормами чинного законодавства не передбачено підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відділ Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області своїм висновком від 11.07.2016 року № 112/41-16 погодив "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області"/а.с. 48/.

Таким чином, відповідач протиправно не врахував наявний у проектній документації висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 11.07.2016 року № 112/41-16.

Щодо викладених у листі від 21 травня 2018 року № 4260/0/26-18 недоліків проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Відносно встановленого порушення щодо відсутності позначки державного кадастрового реєстратора про проведення перевірки електронного документа, судом встановлено наступне.

Згідно з пунктом 75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2012 № 1051, у разі відповідності поданих документів, зазначених у пункті 69 цього Порядку, вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку, та електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку, Державний кадастровий реєстратор: робить на титульному аркуші документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалах документації із землеустрою та оцінки земель, що містять графічне зображення об'єктів Державного земельного кадастру, аркушах відомостей про координати поворотних точок їх меж, частин, обмежень, угідь у паперовій або електронній формі позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за формою згідно з додатком 15.

Твердження відповідача про відсутність позначки державного кадастрового реєстратора про проведення перевірки електронного документа спростовується наявністю останньої у проекті, що вбачається з дослідженого у судового засіданні оригіналу проекту та його копії, наявної в матеріалах справи /а.с. 21/. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача, погодилась з тим, що дійсно, відповідна позначка наявна у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Щодо аргументу відповідача про те, що в проекті землеустрою у акті приймання-передачі межових знаків кадастровий номер земельної ділянки зазначений не повністю, тобто не відображає номер ділянки, судом при дослідженні оригіналу відповідного проекту землеустрою встановлено, що відповідний недолік усунуто, внаслідок чого кадастровий номер земельної ділянки зазначений належним чином.

Також, суд вважає за необхідне вказати, що зазначення кадастрового номеру не в повній мірі у акті приймання-передачі межових знаків, не позбавляє жодну із сторін можливості ідентифікувати земельну ділянку, щодо якої виготовляється проект, з огляду на наявні інші документи в матеріалах проекту, з аналізу яких зрозуміло, про яку земельну ділянку йде мова. Акт приймання - передачі межових знаків не є тим документом, який призначений для ідентифікації земельної ділянки та кадастровий номер цієї ділянки без сумнівів і без порушень наявний у інших матеріалах проекту землеустрою.

Також судом при дослідженні оригіналу проекту встановлено, що пояснювальна записка, яка є частиною проекту землеустрою позивача, містить підпис та особисту печатку інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, чим спростовуються аргументи відповідача про їх відсутність.

Відсутність печатки інженера-землевпорядника на копії пояснювальної записки пояснена позивачем її неякісним виготовленням та суд не має доказів протилежного.

Відносно недоліків проекту, які полягають у розбіжностях щодо кількості поворотних точок та лінійних промірів меж земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 34 Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачено, що на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Згідно з п. 3.4. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, межові знаки встановлюються у поворотних точках меж земельної ділянки, але не рідше ніж через 200 м. Мінімальна відстань між межовими знаками в поворотних точках меж земельної ділянки не повинна бути менше ніж 1 м.

Судом встановлено, що матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування представлені у повному обсязі (схема знімальної геодезичної основи, яка виконується на топографічній основі, з позначенням пунктів прив`язки до ДГМ чи ГМЗ; польовий обрис земельної ділянки з описом її меж та прив`язкою до точок знімальної основи). А кількість поворотних точок та лінійних промірів меж земельної ділянки (с.23,31,33,35,37 проекту землеустрою) відповідає витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 28.03.2017 /а.с. 18-20/.

Крім того, розбіжності в кількості поворотних точок, у даному випадку, враховуючи наявні в проекті інші документи щодо відповідної земельної ділянки, жодним чином не унеможливлюють ідентифікацію такої земельної ділянки та встановлення її місцезнаходження на місцевості.

Відповідач також посилався на те, що при виготовленні пояснювальної записки до проекту її розробник посилався на наказ Держгеокадастру у Полтавській області №1773/0/75-15-СГ від 01.10.2015 року про надання дозволу на розробку цього проекту, який втратив чинність по закінченню строку своєї дії, та у наступному був виданий інший наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_3 № 9604-СГ від 07.12.2016 року.

Суд погоджується з обґрунтованим контраргументом позивача про те, що пояснювальна записка складалася на момент, коли наказ № 1773/0/75-15-СГ від 01.10.2015 року був чинним; а матеріали проекту містять у тому числі і чинний новий наказ № 9604-СГ від 07.12.2016 року.

У будь-якому разі, на думку суду, вказані відповідачем недоліки, допущені при виготовленні проекту землеустрою, не повинні були бути врахованими при розгляді клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою - з огляду на те, що відділ Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області своїм висновком від 11.07.2016 року № 112/41-16 погодив "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області" /а.с. 48/. Тому такі недоліки, навіть у разі їх наявності, не могли бути належним та достатнім обґрунтуванням допущеної відповідачем бездіяльності.

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами відповідача про невідповідність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, окремим вимогам чинного законодавства України.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання затвердити ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, суд виходить з наступного.

Заперечуючи у задоволенні цієї позовної вимоги, відповідач наполягав, що вирішення клопотань про затвердження проектів землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Під дискреційними повноваженнями суди розуміють повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, суд зауважує, що наявність дискреційних повноважень не означає, що суб'єкт владних повноважень може діяти свавільно при прийнятті тих чи інших рішень, такі повноваження мають межу.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, у національному законодавстві повинно бути з достатньою чіткістю визначено межі та спосіб здійснення відповідних дискреційних повноважень державних органів з метою забезпечення особам мінімального рівня захисту, на який вони мають право в умовах верховенства права в демократичному суспільстві (див. рішення від 12 березня 2009 року у справі «Сергій Волосюк проти України» (Sergey Volosyuk v. Ukraine), заява № 1291/03, пп. 81 і 82).

За висновком суду із аналізу статті 123 Земельного кодексу України, законодавцем чітко не встановлено меж дискреційних повноважень органу виконавчої влади щодо відмови у затвердженні розробленого та погодженого в установленому законом порядку проекту землеустрою (наприклад, скільки разів уповноважений орган може відмовити у затвердженні проекту землеустрою тощо). Тому у цьому випадку межею таких дискреційних повноважень виступають критерії правомірності рішень, дій чи бездіяльності, наведені у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення на підставі наведених критеріїв, а також тим, щоб владні суб'єкти не перетинали межу дискреційних повноважень, а у випадку порушення останніми таких меж вживати ефективних заходів захисту порушених прав приватних осіб та їх відновлення. В цьому полягає суть принципу розподілу влади на основі системи стримувань та противаг.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому презюмується, що дискреційними повноваженнями є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним .

Натомість, у деяких справах, відповідач - орган державної влади, помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій.

Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - видати розпорядження, або відмовити у його виданні, існує лише один правомірний варіант поведінки.

Тож у кожному конкретному випадку на підставі досліджених судом конкретних обставин у справі суд оцінює законність, обсяг, способи та межі застосування дискреційних повноважень представниками владних органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3, звертаючись неодноразово до відповідача задля затвердження проекту землеустрою, отримував відмову в такому затвердженні, побудовану на підставах, обґрунтованість яких не була доведена відповідачем і спростована під час судового розгляду.

При цьому чинне законодавство не передбачає декількох законних альтернативних рішень відповідача з даного приводу. Відповідач був зобов"язаний затвердити проект землеустрою, який погоджений висновком від 11.07.2016 року № 112/41-16 відділу Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області. Оскільки вчинена бездіяльність відповідача визнана судом необґрунтованою, єдиною можливою альтернативою їй є протилежне - рішення про затвердження висновку проекту землеустрою.

За правовою позицією Конституційного Суду України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зв'язку із зазначеним суд враховує правову позицію Верховного Суду України та обираючи належний спосіб захисту порушеного прав позивача, вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 сільськогосподарського призначення площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Заїченської сільської ради Семенівського району Полтавської області у власність ОСОБА_3.

Беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги те, що позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. і суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, сума судових витрат зі сплати судового збору, яка підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, складає 704 грн 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (с.Заїченці Семенівського району Полтавської області рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул.Уютна, 23 м.Полтава ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, що виразилася у неприйнятті рішення за клопотанням ОСОБА_3 від 18 травня 2018 року про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 сільськогосподарського призначення площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Заїченської сільської ради Семенівського району Полтавської області та передачі цієї земельної ділянки у власність.

Зобов"язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 сільськогосподарського призначення площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Заїченської сільської ради Семенівського району Полтавської області у власність ОСОБА_3.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков