Справа № 814/1755/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

11 грудня 2018 року

справа №814/1755/16

адміністративне провадження №К/9901/29163/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (судді-доповідача)

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши в попередньому судовому засіданні Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року (суддя - Марич Є.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року (судді - Запорожан Д.В., Крусян А.В., Шляхтицький О.І.) у справі № 814/1755/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач у справі), звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - податковий орган, відповідач у справі, скаржник у справі), в якому просила скасувати рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій від 12 липня 2016 року №000066/02-40, з мотивів безпідставності його прийняття.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року, позов задоволений, визнано протиправним та скасовано рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій від 12 липня 2016 року № 000066/02-40.

Задовольняючи адміністративний позов суди попередніх інстанції виходили з того, що відповідач у справі не довів судам, що приймаючи рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій він діяв правомірно, оскільки діючим законодавством не передбачено обов'язку підприємця реєструвати в Єдиному реєстрі окреме місце зберігання в магазині де безпосередньо здійснюється підприємницька діяльність.

У поданій касаційній скарзі податковий орган із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та процесуального права просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняте нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає про те, що у відповідача відсутня ліцензія на продаж алкогольних напоїв, відповідно на нього не розповсюджується та у нього відсутнє право зберігання вказаного товару.

Відзив на касаційну скаргу у справі не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Податковим органом проведена фактична перевірка з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами у магазині, в якому здійснює підприємницьку діяльність позивач.

За результатами даної перевірки складено акт від 14 червня 2016 року № 96/14-29-40-41/НОМЕР_1. Перевіркою встановлено факт зберігання 3 пляшок пива в місці, яке не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято рішення від 12 липня 2016 року № 000066/0240, яким до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 17000,00 гривень за зберігання алкогольних напоїв у місці зберігання, не внесеному до Єдиного державного реєстру.

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття відповідачем вищенаведеного рішення від 12 липня 2016 року № 000066/04-40.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності рішення, внаслідок того, що виявлені в ході перевірки алкогольні напої придбавались продавцем для власних потреб, крім цього, в позивача у справі відсутня відповідна ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, а продаж алкоголю без ліцензії відповідачем в акті перевірки не зафіксований. До того ж, відсутність доказів зберігання товару для його реалізації саме позивачем підтверджують відсутній склад правопорушення, передбаченого статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон).

Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Частиною 2 статті 17 Закону встановлена відповідальність за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17 000 гривень.

Статтею 1 цього Закону визначено, що місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції в даних правовідносинах, що норми про зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру мають відношення до суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють реалізацію алкогольних напоїв, їх виробляють чи отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб. Штрафні санкції за зберігання алкогольних напоїв у місцях не внесених до Єдиного реєстру можуть бути застосовані до суб'єктів, що здійснюють процес виробництва алкогольних напоїв, оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями та вимушені зберігати алкогольну продукцію у певних місяцях.

Як вбачається з акту перевірки, позивачу у справі не видавалися ліцензії на право здійснення роздрібної чи оптової торгівлі алкогольними напоями, відповідно суди попередньої інстанції прийшли до правильного висновку, що позивач у справі не є суб'єктом правопорушення.

При цьому відповідачем не надано жодних доказів, які спростовують вищевикладене та підтверджують встановлене відповідачем порушення, яке покладено в основу складення акта перевірки, на підставі якого прийняте рішення, яке є предметом оскарження в даній справі.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність оскаржуваного рішення податкового органу внаслідок недоведеності встановленого відповідачем в акті перевірки порушення.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції порушені норми матеріального та процесуального права при вирішенні спірного питання.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року у справі № 814/1755/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Судді Р.Ф. Ханова

І.А. Гончарова

І.Я. Олендер