Справа № 804/2731/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

11 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/2731/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року (суддя Конєва С.О.) у справі №804/2731/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо перерахування пенсійних виплат позивачу із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 1,22104;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити перерахунок пенсії позивачу із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 1,91053.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з червня 2006 року він отримує пенсію, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та на момент призначення позивачеві пенсії індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, з якого йому було розраховано пенсію складав 1,91053. Як зазначав позивач, у лютому 2012 року відповідач провів перерахунок його пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 1,22701. Також відповідачем проводився перерахунок пенсії позивача з 01.02.2014р. та з 01.10.2017р. із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 1,22104. 27.11.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку пенсії з урахуванням початкового коефіцієнту заробітної плати - 1,91053. Проте, відповідач листом №89/02.6-21 від 14.02.2018р. повідомив позивача, що його пенсія розрахована вірно згідно до вимог чинного законодавства України. Позивач вважав, що такі дії відповідача є звуженням обсягу конституційних прав та свобод позивача, зокрема, право на гідне пенсійне забезпечення кожного громадянина та його достатній життєвий рівень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду фактично мотивована встановленими обставинами справи, які на думку суду, не дають підстав для висновку щодо неправомірності дій відповідача у спірних правовідносин, оскільки визначаючи розмір перерахованої пенсії відповідачем враховувався страховий стаж і заробітна плата позивача, який ним набутий

(отримана) після призначення пенсії, і вказані показники впливали на визначення індивідуального коефіцієнту заробітної плати, який, у свою чергу, є змінним показником при кожному перерахунку пенсії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги положення ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться за періоди страхового стажу, зазначені у частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходів), який враховується під час призначення пенсій.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що з 13.06.2006р. ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та копією протоколу №1216 від 27.07.2006р. (а.с.22,33).

На час призначення пенсії по інвалідності, загальний стаж позивача складав 34 роки 2 місяці 19 днів, додатковий стаж склав 5 років 7 місяців 16 днів, заробітна плата врахована для обчислення пенсії по інвалідності врахована за періоди з 01.01.1989р. по 31.12.1993р. та з 01.05.2003 по 31.03.2006р. та червень 2006р., при цьому, коефіцієнт стажу позивача складав 0,39833, а індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 1,91053, що підтверджується копією протоколу №1216 від 27.07.2006р., копіями розрахунків стажу та заробітної плати (а.с.33-36).

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати.

З 24.02.2012р. позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно його особистої заяви від 24.02.2012р., що підтверджується копією розпорядження №170243 від 04.04.2012р. та копією відповідної заяви (а.с.71, 74-зворот).

На час переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком його загальний стаж складав 39 роки 8 місяці 10 днів, заробітна плата врахована для обчислення пенсії за віком врахована за періоди з 01.01.1989р. по 31.12.1993р. та з 01.05.2003 по 31.01.2012р., при цьому, коефіцієнт стажу позивача складав 0,53550, а індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 1,22701, що підтверджується копією розпорядження №170243 від 04.04.2012р., копіями розрахунків стажу та заробітної плати (а.с.71-74).

В подальшому, з 01.01.2017р., позивачу здійснювався перерахунок пенсії за віком на на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсії» із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 1,22104 та індивідуального коефіцієнту страхового стажу 0,41667, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.10).

Позивач не погоджувався з тим, що при перерахунку пенсії, починаючи із переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідачем застосовувалися різні показники індивідуального коефіцієнту заробітної плати (Кз). За позицією позивача Кз повинен бути незмінним та дорівнювати: Кз - 1,91053, який був визначений при призначення пенсії вперше.

З цього приводу, позивач звертався до органу ПФУ із заявою від 27.11.2017р. щодо надання роз'яснень з приводу розрахунку його пенсії та проведення перерахунку пенсії з урахуванням початкового коефіцієнту заробітної плати - 1,91053 (а.с.12).

Листом №89/02.6-21 від 14.02.2018р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало позивачу роз'яснення щодо розрахунку його пенсії та повідомило, що пенсія розрахована згідно до вимог чинного законодавства України (а.с.11).

Вказані обставини стали підставою звернення позивачем з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, із посиланням на положення ст..40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058, якою, зокрема, встановлено і порядок визначенні індивідуального коефіцієнту заробітної плати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що коефіцієнт заробітної плати враховується при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії, при цьому, при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії враховується вся заробітна плата, у тому числі і та, яку пенсіонер отримував після призначення пенсії, а відповідно, заробітна плата, яку отримував пенсіонер, продовжуючи працювати після призначення йому пенсії, має значення для визначення додаткових коефіцієнтів заробітної плати за кожний відпрацьований місяць після призначення пенсії.

Отже, індивідуальний коефіцієнт є змінним показником при кожному перерахунку пенсії, оскільки залежить від заробітної плати, зокрема, отриманою після виходу на пенсію.

Посилання позивача на положення абз.2 ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» є безпідставними з огляду на наступне.

Так, абз.2 ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» передбачено, що за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Отже, вказаною нормою права передбачено за бажанням пенсіонера застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

В той же час, середня заробітна плата (дохід) та коефіцієнт заробітної плати не є тотожними поняттями, а є різними, з огляду на положення ст.40 Закону, показниками, які застосовуються при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії.

Таким чином, аргументи позивача про те, що його право на збереження вперше визначеного коефіцієнту заробітної плати при наступних перерахунках пенсії, прямо передбачено абз.2 ч.4 ст.42 Закону, є помилковими.

Крім цього, оскільки фактично єдиним аргументом позивача щодо незаконності рішення суду першої інстанції, є посилання на положення абз.2 ч.4 ст.42 Закону №1058, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що положення абз.2 ч.4 ст.42 Закону №1058 застосовуються з урахуванням абз.1 ч.2 ст.42 Закону №1058, яким визначено умови перерахунку раніш призначеної пенсії, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати.

У спірному випадку після призначення пенсії по інвалідності позивача було переведено на пенсію за віком, у зв'язку з чим здійснювався розрахунок розміру призначеної пенсії, внаслідок чого змінився показник коефіцієнту заробітної плати.

Відповідно до абз.3 ч.3 ст.45 Закону №1058 якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення.

Отже, у випадку переведення особи із пенсії по інвалідності на пенсію за віком, що мало місце у спірному випадку, існує спеціальна норма, яка визначає порядок застосування показника середньої заробітної плати (доходу), що також вказує на безпідставність посилання позивача на положення абз.2 ч.4 ст.42 Закону №1058.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для висновку про неправомірність дій відповідача в частині застосування показника індивідуального коефіцієнту заробітної плати під час перерахунку пенсії.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування, у межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року від 17 травня 2018 року у справі №804/2731/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 11.12.2018р.

Повний текст постанови складено 12.12.2018р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк