Справа № 0440/6161/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2018 року Справа № 0440/6161/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, -
14.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 від 08.05.2018 року №1216-10;
- визнати протиправними дії Новокодацького районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1 з доданими документами, перелік яких зазначений Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 та щодо прийняття рішення від 08.05.2018 року №1216-10 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну;
- визнати законними підстави перебування на території України ОСОБА_1 з 04.07.2018 року та зобов'язати Новокодацький районний відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області розглянути заяву з документами, вирішити питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні ОСОБА_1 з урахуванням встановлення законності перебування ОСОБА_1 на території України з 04.07.2018 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до норм Закону України «Про імміграцію».
В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, однак відповідачам було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, підставою якої було п.6 ч.1 статті 10 Закону України «Про імміграцію». Також позивач неодноразово звертався до відповідача з заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання, у зв'язку із втратою, проте відповідач не приймав вказану заяву. Позивач вважає вказане рішення та дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.
16.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
18.09.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було замінено відповідача по справі а саме: Новокодацький районний відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.
28.09.2018 року від представника позивача надійшов уточнений адміністративний позов, відповідно до якого відповідачем вказано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
01.11.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було витребувано у відповідача додаткові докази по справі.
23.11.2018 року від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на виконання ухвали суду від 01.11.2018 року надійшли витребувані докази по справі.
23.11.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію було прийнято з урахуванням норм чинного законодавства, у зв'язку з чим відсутні підстави для його скасування. Також вказано, що позивач не звертався з заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання, у зв'язку з втратою.
06.12.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої позивач заперечує доводи відповідача наведенні у відзиві на позовну заяву та вказано, що у відповідача відсутні підстави для прийняття оскаржуваного рішення, також вказано, щодо невчасного подання заяви про видачу посвідки на тимчасове перебування на території України, що такі обставини виникли з незалежних від нього причин.
06.12.2018 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.
12.12.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було повернуто заяву позивача про уточнення позовних вимог без прийняття до розгляду, у зв'язку з тим, що заяву подано без доказів її направлення іншим учасникам справи відповідно до вимог статті 47 КАС України.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Сирійської Арабської Республіки.
13.03.2018 року позивач звернувся до Новокодацького РВ у м.Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.
08.05.2018 року рішенням №1216-10 відповідачем було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію».
03.07.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання, при цьому відповідачем було відмовлено, оскільки позивач пропустив строк звернення для подання документів.
Позивач вважає вказане рішення та дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно зі статтею 4 Закону Україну «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №2491-III)
Положеннями статті 1 Закону №2491-III передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;
Відповідно до статті 4 Закону №2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону №2491-III).
Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.
Так, за приписами частини першої вказаної статті Закону №2491-ІІІ, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, зокрема: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.
У свою чергу, умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-III.
Пунктом другим частини першої статті 9 Закону №2491-IIІ встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2491-IIІ заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.
Так, відповідно до частини п'ятої статті 9 Закону №2491-III, для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.
Крім зазначених документів подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні (п. 6 ч. 7 ст. 9 Закону №2491-III).
У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається (ч. 10 ст. 9 Закону №2491-III).
У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983), рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.
Згідно пункту 12 Порядку №1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.
Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.
МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.
Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.
Пунктом 16 Порядку №1983 передбачено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
Згідно з пунктом 19 Порядку №1983, рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
У свою чергу, підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені статтею 10 Закону №2491-III, а саме, дозвіл на імміграцію не надається: 1)особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
З матеріалів справи вбачається, що після отримання заяви позивача про отримання дозволу на імміграцію в Україну та необхідних документів, відповідачем було надіслано відповідні запити до регіонального органу СБУ, робочого апарату Укрбюро Інтерполу, Державної прикордонної служби України та Національної поліції в Дніпропетровській області.
27.04.2018 року управлінням Служби безпеки України в Дніпропетровській області було надано відповідь №55/2-3734 відповідно до якої вказано, про недоцільність надання ОСОБА_8 дозволу на імміграцію в Україну, у зв'язку з наявністю інформації про порушення ним Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, доданих документів до неї та вищевказаних запитів відповідачем було складено висновок від 08.05.2018 року в якому вказано, що на підставі листа Служби Безпеки України в Дніпропетровській області №55/2-3734 від 27.04.2018 року, Управління СБУ в Дніпропетровській області вважає надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 недоцільним на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» (за порушення ним Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»), у зв'язку з чим було вирішено відмовити позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну.
Підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення став вищевказаний висновок ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 08.05.2018 року.
Разом з цим, позивачем у позовній заяві зазначено, що 16.05.2018 року у зв'язку з тим, що сплинув термін дії паспорта № 010916587 від 18.08.2016 року, який був дійсний до 17.08.2018 року, ним було подано до Посольства Сирійської Арабської Республіки заяву на отримання нового паспорту.
24.05.2018 року при нез'ясованих обставинах позивачем було втрачено посвідку на тимчасове проживання ТР 164931 від 20.07.2017 року, датою закінчення строку було 03 липня 2018 року.
Також, позивач зазначає, що впродовж червня 2018 року він неодноразово звертався до Новокодацького РВ у м. Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області з заявою про оформлення посвідки на тимчасове поживання у зв'язку з втратою, проте посадові особи територіального підрозділу ДМС відмовляли ОСОБА_1 у прийнятті документів у зв'язку з відсутністю паспорта іноземця.
Згідно з пунктом 3.18 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого, наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 року № 681, у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства можуть звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання.
Про втрату посвідки іноземець та особа без громадянства або приймаюча сторона зобов'язані негайно повідомити органу внутрішніх справ за місцем втрати та територіальному органу або підрозділу ДМС за місцем видачі, який інформує про це протягом п'яти днів ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Втрачена посвідка визнається недійсною та в разі її вилучення підлягає знищенню.
Разом з тим, Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 не передбачено «продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання».
Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що у разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка в порядку, встановленому для її обміну.
Відповідно до п.18 вказаного Порядку передбачено, що у разі виникнення обставин (подій), у зв'язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку її дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).
У разі коли у зв'язку із зміною прізвища та (або) власного імені чи по батькові, встановленням розбіжностей у записах необхідно обміняти паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, документи для обміну посвідки подаються не пізніше ніж через місяць після отримання нового паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства.
Відповідно до положень п. 39 даного порядку, для оформлення у зв'язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини, у зв'язку з якими посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3 і 4 пункту 7 цього Порядку); 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником); 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.
Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред'являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 6 цього пункту.
Відповідно до пункту 2.5 Порядку №681 заява обліковується в окремому журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання (додаток 3). Порядковий номер запису в журналі в поточному році є номером обліку звернення, який проставляється на заяві. У разі коли посвідка оформлюється відповідно до Прикінцевих положень Закону України „Про імміграцію" або у випадку, передбаченому частиною шістнадцятою статті 4 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", або якщо дозвіл на імміграцію видавався іншим територіальним органом чи підрозділом ДМС, номер реєстрації в журналі також є номером справи про оформлення посвідки на постійне проживання. В інших випадках матеріали про оформлення посвідки на постійне проживання долучаються до справи про надання дозволу на імміграцію.
Згідно пункту 2.7 Порядку №681 працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про оформлення посвідки на постійне проживання перевіряє наявність підстав для видачі посвідки, дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, зазначені в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, з'ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні. Після цього перевіряє відповідність копії дозволу на імміграцію, поданої заявником, з оригіналом такого дозволу, який знаходиться у справі про надання дозволу на імміграцію.
Пунктом 2.8 Порядку №681 перевірка відомостей, що є підставою для відмови в оформленні посвідки на постійне проживання, здійснюється за обліками бази даних „АРМОР" з метою виявлення осіб, які під час перебування в Україні скоїли правопорушення або перебувають у розшуку.
Про результати перевірки робиться відмітка на заяві іноземця чи особи без громадянства із зазначенням посадових осіб, які здійснювали перевірку, та вказується дата перевірки.
Відповідно до п.2.9 Порядку №681 за результатами розгляду заяви протягом семи днів з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки.
Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві або вказуються причини відмови в її видачі.
Рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, прийняті з порушенням вимог закону, скасовуються наказом голови ДМС повністю або в окремій частині. Посвідки, що були видані на підставі рішень, які скасовані наказом Голови ДМС, визнаються недійсними та підлягають вилученню.

Наказ Голови ДМС про скасування рішення про видачу або відмову у видачі посвідки може бути оскаржений до суду.

При цьому, відповідачем зазначено про відсутність відповідного запису в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання на ім'я «Ахмед Халіл», у зв'язку з тим, що позивач не звертався до відповідача з відповідною заявою.

Судом встановлено, що відповідно до доповідної записки начальника Новокодацького РВ у м. Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області Теленика Є.В. від 19.10.2018 року № 1216/38721 ОСОБА_1 отримав оскаржуване рішення 25.05.2018 року та після отримання, якого з заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання, у зв'язку з втратою та продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні не звертався.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про звернення позивача до Новокодацького РВ у м. Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області, зокрема заяви позивача чи його представника про продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні чи заяви про оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв'язку з її втратою, також відсутні рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання на підставі відсутності паспортного документу іноземця.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що позивач після втрати посвідки на тимчасове проживання не повідомив відповідний орган та не звернувся з відповідною заявою про оформлення нової посвідки, суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила перебування на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Липинського, будинок 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв