Справа № 264/3551/18
Суддя: Мирошниченко Ю. М.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/3551/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю.М., за участю секретаря Конівченко Ю.А, розглянувши в порядку письмового провадження в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції України Білик Віталія Олександровича з приводу рішення суб'єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 20 червня 2018 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Постанову по справі про адміністративне правопорушення винесено за те, що 20 червня 2018 року о 23.10 годині він керував автомобілем ВАЗ-21033 державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. 130 Таганрозької Дивізії, 29 в Лівобережному районі м.Маріуполя в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком. При перевірці документів водій не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР України. Із постановою не згоден і просить її скасувати.

В обґрунтування позову зазначив, що він не керував транспортним засобом, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили саме про керування ним автомобілем. Коли до нього під'їхали поліцейські, транспортний засіб не рухався, тому що стояв зламаний і не міг рухатися, а він стояв на узбіччі біля авто. До цього моменту автомобілем керував його товариш ОСОБА_2. В цей день вони придбали з рук старенький автомобіль ВАЗ 21033 у Лівобережному районі м. Маріуполя і виїхали на ньому до місця проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1. Не доїхавши до місця мешкання близько 800 метрів, автомобіль зламався (мотор перестав працювати через непридатність акумулятора). ОСОБА_2 пішов додому за новим акумулятором, а він, відкривши капот, зайнявся зняттям старого акумулятора. В цей час до нього під'їхав патрульний автомобіль і поліцейські почали його звинувачувати у керуванні автомобілем в нетверезому стані. Через деякий час прийшов ОСОБА_2 з акумулятором. Також поруч стояли знайомі хлопці і всі стверджували про те, що позивач автомобілем не керував, проте інспектор нікого не допитав. Належних та допустимих доказів факту керування ним транспортним засобом в матеріалах справи немає. Вважає, що інспектор упереджено та не об'єктивно поставився до з'ясування обставин справи, незаконно визнав його винним у вчиненні адмінправопорушення та піддав адмінстягненню. Були порушені його права на захист, справу було розглянуто на місці, у зв'язку із чим він не зміг дати обґрунтовані пояснення та представити докази своєї невинуватості, при складанні протоколу про адмінправопорушення йому не були роз'яснені належним чином його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП. Під час винесення постанови не дотримано вимог ст. 245, 276, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи, не було враховано данні про його особу, ступень провини, матеріальне становище, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність. Вважає постанову посадової особи про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він автомобілем не керував.

Позивач в судове засідання не з'явився, просив проводити розгляд справи без його присутності, вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду письмові заперечення, в яких зазначив про законність своїх дій як інспектора патрульної поліції. Крім письмових заперечень, в якості доказу також надав відеозапис скоєного ОСОБА_1 правопорушення.

Оскільки обидві сторони у справі надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, та в судове засідання не з'явилися особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 20 червня 2018 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ВР№ 068856 інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції Хмельницької області Білик В.О. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КпАП України, зокрема за те, що він 20 червня 2018 року о 23.10 год., керував автомобілем ВАЗ 21033 державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Променистій, 9 в Кальміуському районі м.Маріуполя в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, а також в подальшому не пред'явив посвідчення водія, чим порушив п.2.1.а ПДР України, що тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 6 ст. 121, ч.1 ст.126 КУпАП, за скоєння якого накладено штраф в сумі 425 грн.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.6 ст.121 та ч.1 ст.126 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у наявності несправності в освітленні номерного знаку автомобіля та відсутності посвідчення водія.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначених у оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень у виді порушень п. 2.9.в та п.2.1.а Правил Дорожнього Руху України.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

В судове засідання відповідачем надано оптичний диск, з відеозапису якого вбачається, що автомобіль позивача не було зупинено. Він стояв на узбіччі, а позивач в цей час відкривав капот. Патрульний автомобіль під'їхав до транспортного засобу, який перебував у статичному режимі. Крім того, на відео безпосередньо не зафіксовано, що номерний знак не освітлений. Як не зафіксовано і факт руху автомобілю ВАЗ.

Таким чином, твердження відповідача про те, що він зупинив автомобіль позивача, оскільки побачив неосвітлений номерний знак, не відповідає дійсності. На представленому відповідачем відеозапису відсутній факт керування позивачем автомобілю.

Крім того, в оскаржуваній постанові місцем вчинення правопорушення зазначено Кальміуський район м.Маріуполя, вул. Промениста, 9, в той час як автомобіль позивача в момент зустрічі з патрульною поліцією знаходився по вул. 130 Таганрозької Дивізії, 29, де і фактично складалась постанова. Це вбачається і з представленого відеозапису, де патрульний інспектор каже про те, що вони знаходяться саме по вул. 130 Таганрозької Дивізії в м. Маріуполі. Отже, в постанові зазначені відомості, що не відповідають дійсності, а саме місце вчинення адміністративного правопорушення, що є безперечною підставою для її скасування.

Позивачем також була надано суду постанова Орджонікідзевського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 02 липня 2018 року, прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 КУпАП, складеного в той же час, що і оскаржувана постанова. Згідно вказаної постанови суду, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При розгляді судом протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1, було встановлено, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 21033 державний номерний знак НОМЕР_1 20 червня 2018 року о 23.10 год. по вул. 130 Таганрозької Дивізії в м. Маріуполі є недоведеним.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлено не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

На переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст. 251 КпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні. А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, а дії інспектора роти № 3 батальйону УПП Хмельницької області ДПП Білик В.О. неправомірними, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції України Білик Віталія Олександровича з приводу рішення суб'єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову серії ВР № 068856 від 20 червня 2018 року, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч.1 ст.126 КпАП України визнати незаконною та скасувати.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Першого адміністративного апеляційного суду через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко