Справа № 756/3775/18
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1569/18
В справі № 756/3775/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шереметьєва Л.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Трушиної Ярослави Валентинівни, 3-я особа: Департамент патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суддя

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і просить:

- визнати дії відповідача щодо складання постанови серії ЕАА №322835 від 13 березня 2018 року протиправними;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАА №322835 від 13 березня 2018 року.

Посилається в позові на те, що 13 березня 2018 року відповідачем відносно нього була складена постанова про накладення адміністративного стягнення, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 33 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Вважає дії відповідача незаконними та такими, що не відповідають вимогам КУпАП, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, а постанова винесена з грубими порушеннями вимог законодавства.

Зазначив, що 13 березня 2018 року він керував автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 та здійснив лівий поворот на перехресті з вул. Нижній Вал на вул. Костянтинівську.

Перетинаючи вул. Верхній Вал та помітивши. що пасажир, якого йому потрібно було забрати, знаходився праворуч в 20-30 метрах від нього, він здійснив вимушену зупинку на перехресті, увімкнув сигнал аварійної зупинки та з метою уникнення створення перешкоди іншим учасникам дорожнього руху прийняв рішення прибрати автомобіль з перехрестя та проїхати відстань до пасажира, увімкнувши задній хід.

У той же час, не встигнувши навіть зробити зупинку, поряд з його автомобілем зупинився автомобіль патрульної поліції, з якого вийшов водій та представився співробітником поліції м. Києва, назвав нерозбірливо своє звання та прізвище та повідомив йому, що він здійснив зупинку у зоні дії дорожнього знаку 5.38 з табличкою 7.17, чим порушив п. 33 ПДР.

Попросив надати документи на перевірку, повідомив що у зв'язку з цим правопорушенням його буде притягнуто до адміністративної відповідальності та повернувся до патрульного автомобіля.

В подальшому він забрав пасажира та разом із ним чекав на подальщі дії співробітника поліції.

Через деякий час співробітник повернувся та передав йому на підпис екземпляр оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, повідомив про право оскарження та строки сплати штрафу.

Вважає, що Правил дорожнього руху він не порушував, а здійснив вимушену зупинку, при цьому виконав вимогу п. 9.9 ПДР, включивши аварійну сигналізацію.

Дії відповідача вважає протиправними, оскільки останній не сповістив його про час та дату розгляду справи, не опитав його та свідків, не надаюв можливості надати будь - які пояснення та докази по справі, не з'ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також у відсутність взагалі у цьому процесі відповідача, якою винесено вищезазначену постанову з помилковим посиланням на ч. 5 ст. 122 КУпАП, яка не має ніякого відношення до суті справи, так як передбачає порушення вимог законодавства щодо встановлення і використання спеціальних світлових або звукових сигналів.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 03 жовтня 2018 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст.ст. 162, 165 КАС України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву, а третій особі - для надання письмових пояснень.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач та представник третьої особи отримали копію ухвали про відкриття провадження 16 жовтня 2018 року.

Станом на день ухвалення рішення, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 13 березня 2018 року відповідачем винесено постанову серії ЕАА № 322035 у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що 13 березня 2018 року позивач в м. Києві по вул. Верхній Вал, 24, керуючи автомобілем марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.38 з табличкою 7.17 п. 33 ПДР України.

Диспозиція частини 5 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, з оспорюваної позивачем постанови вбачається, що він, у порушення знаку 5.38 з табличкою 7.17 п. 33 ПДР України, здійснив зупинку в зоні дії зазначених знаків.

Пункт 5.38 п. 33 ПДР позначає місце для стоянки, яке застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Пункт 7.17 п. 33 ПДР означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Позивач зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, а здійснив вимушену зупинку, при цьому виконав вимогу п. 9.9 «а» ПДР, який передбачає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Так, з оспорюваної позивачем постанови вбачається, що він, у порушення знаку 5.38 з табличкою 7.17 п. 33 ПДР України, здійснив зупинку в зоні дії зазначених знаків.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно статті 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

За змістом ч. 1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Стаття 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1)чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно частини першої статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Порядок розгляду справ про притягнення особи до адміністративної відповідальності передбачений також Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376, відповідно до розділу ІV якої розгляд справ про адміністративні правопорушення здійснюють уповноважені посадові особи органів поліції відповідно до статті 222 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення або місцем проживання правопорушника відповідно до статті 276 КУпАП у строки, визначені статтею 277 КУпАП.

Уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 280 КУпАП зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа органу поліції відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідач, не надавши суду відзив на позовну заяву, заперечень проти вимог позивача та викладених ним обставин, не надав, приведені ним твердження не спростував.

Які докази відповідачем були враховані при встановлені вини позивача в порушенні зазначених у постанові Правил дорожнього руху, та застосування адміністративного стягнення, в тексті постанови не зазначено, і такі не повідомлені суду.

Крім того, відповідач не скористався своїм правом, відзив на позов не надав, як і запису з нагрудної камери (відеореєстратора), яка б давала суду можливість встановити виконання чи невиконання позивачем Правил дорожнього руху при вимушеній зупинці.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене вище, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку відповідача, встановлені в судовому засіданні обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Керуючись ст.ст.8, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 7, 9, ч.5 ст.122, ,222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 9,72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Трушиної Ярослави Валентинівни.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 322035 від 13 березня 2018 року, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Трушиною Ярославою Валентинівною відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Л.А.Шереметьєва