Справа № 0540/9602/18-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 р. Справа№0540/9602/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кірієнка В.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.03.2018 року звернувся до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, втім Рішенням відповідача від 17.05.2018 року № 2275 в призначенні пенсії на пільгових умовах було відмовлено, оскільки пільговий стаж 8 років 8 місяців 13 днів не визначає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

06.08.2018 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, втім Рішенням відповідача від 31.08.2018 року в призначенні пенсії було відмовлено у зв'язку з відсутністю підтвердження пільгового стажу роботи на дату звернення. У цьому рішенні відповідач обрахував періоди роботи, які відповідали стажу 8 років 8 місяців 18 днів. Відповідач не зарахував до стажу роботи на пільгових умовах період роботи з 12.12.2001 року по 25.03.2002 року на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» в якості гірника з ремонту гірничих виробок в зв'язку з відсутністю атестації робочого місця на підставі п. 4.3 Порядку № 383.

Позивач не згоден з такими рішеннями відповідача, відповідно просить суд скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області № 2275 від 17.05.2018 року та рішення Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 6450 від 31.08.2018 року; зобов'язати Волноваське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу за списком № 1 період роботи ОСОБА_1 з 12.12.2001 по 25.03.2002 на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» в якості гірника з ремонту гірничих виробок підземного на підставі пільгової довідки № 29 від 30.01.2018 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за заявою від 14.03.2018 року відповідно до п «а» ст.. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

22.11.2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого УПФУ наголошує, що основним критерієм призначення пенсії відповідно до норм вказаних статей є зайнятість повний робочій день на пільговій професії за результатами атестації робочого місця. Відсутність зазначених обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу. На підставі зазначеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 05.10.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено засідання по справі на 22.10.2018 року.

22.10.2018 року розгляд справи було відкладено до 20.11.2018 року.

Ухвалою суду від 01.11.2018 року виправлено описку в ухвалі від 05.10.2018 року.

20.11.2018 року розгляд справи було відкладено до 04.12.2018 року.

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з'явилися, клопотань про відкладення розгляду справи через канцелярію суду не надали.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» оскільки 01.04.2018 року позивач досяг віку 51 рік та страховий стаж роботи складав 33 роки 9 місяців 19 днів, стаж роботи на пільгових умовах складав 9 років, тобто зі зниженням пенсійного віку на 9 років.

Рішенням управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області від 17.05.2018 року № 2275 (правонаступником якого є відповідач) в призначенні пенсії на пільгових умовах було відмовлено, оскільки пільговий стаж 8 років 8 місяців 13 днів не визначає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Внаслідок повторного звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, Рішенням Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31.08.2018 року в призначенні пенсії було відмовлено у зв'язку з відсутністю підтвердження пільгового стажу роботи на дату звернення. У цьому рішенні відповідач обрахував періоди роботи, які відповідали стажу 8 років 8 місяців 18 днів. Відповідач не зарахував до стажу роботи на пільгових умовах період роботи з 12.12.2001 року по 25.03.2002 року на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» в якості гірника з ремонту гірничих виробок в зв'язку з відсутністю атестації робочого місця на підставі п. 4.3 Порядку № 383.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступного висновку.

Згідно преамбули Закону України «Про пенсійне страхування», цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Як передбачено п.а) ст. 13 Закону України «Про пенсійне страхування», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

Відповідно абз. 1 частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно абз. 1 ч.1 ст.24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).

За приписами ч.6 ст.20 Закону №1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058).

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI ( далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно ч.2. ст.25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171).

Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі; вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

За змістом вищезазначених норм вбачається, що обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідно суд наголошує, що застрахована особа не повинна нести відповідальність та відчувати негативні наслідки невиконання страхувальником покладених на нього зобов'язань. Щодо позовної вимоги в частині «зобов'язання відповідача призначити пенсію», то суд вказує, що відповідним рішенням не може підміняти функції та повноваження суб'єкта владних повноважень, якому законодавством делеговано вирішувати питання щодо призначення пенсії.

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.2 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі "Andrejevav. Latvia" (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі "Будченко проти України" (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.14 Закону № 1788-XII, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Як передбачено ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно суд вважає за необхідне, з метою належного та достатнього захисту прав позивача, враховуючи вищенаведені висновки та те, що рішення Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в яких в якості підстав не зарахування певного періоду зазначено лише відсутність проведення атестації, скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області № 2275 від 17.05.2018 року та рішення Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 6450 від 31.08.2018 року; зобов'язати Волноваське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу за списком № 1 період роботи позивача з 12.12.2001 по 25.03.2002 на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 704, 80 грн. Відповідно до положень частини першої статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, судовий збір у загальному розмірі 704, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 241-246, 250-251, 255, 257-263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, м. Волноваха, вул. Обручева, 17) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області № 2275 від 17.05.2018 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Скасувати рішення Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 6450 від 31.08.2018 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов'язати Волноваське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1 період роботи з 12.12.2001 по 25.03.2002 на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, м. Волноваха, вул. Обручева, 17) судові витрати по справі в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Стойка В.В.