Справа № 521/4141/18
Суддя: Мирончук Н. В.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/4141/18
Провадження № 2-а/521/157/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.,

при секретарі судового засідання: Власової В.В.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 , не прибув,

відповідача - ОСОБА_2 , не прибув,

відповідача - Хмелевського М.М., не прибув,

представника третьої особи Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - Хілініченко А.Х., не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора 4-ї роти 4 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, капітана поліції Свідерко Андрія Івановича, інспектора 4-ї роти 3 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, лейтенанта поліції Хмелевського Миколи Миколайовича, третя особа - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії EAA № 307621 від 26 лютого 2018 року, відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями, -

ВСТАНОВИВ:
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 4-ї роти 4 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, капітана поліції Свідерко А.І., інспектора 4-ї роти батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, лейтенанта поліції Хмелевського М.М., третя особа - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії EAA № 307621 від 26 лютого 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями.

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на таке.

23 лютого 2018 року близько 13:30 він припаркував свій власний автомобіль К1А Маgепtis, д н НОМЕР_1 на вулиці Велика Арнаутська, 17, в м.Одесі, де трохи заїхав переднім правим колесом на пішохідний перехід.

На думку позивача, у такому стані його автомобіль не заважав ні пішоходам, ні іншим автомобілям, які рухалися по вулиці Велика Арнаутська.

Коли він повернувся за своїм автомобілем, то не знайшов його на залишеному місті. Як з`ясувалось, його автомобіль був евакуйований інспектором 4 роти 3 батальону УПП в Одеській області Хмелевським М.М. на спеціальний майданчик на вул. Аеропортівській в м.Одесі.

Позивач вказує, що інспектором Хмелевським М.М. не було складено ні протоколу, ні постанови про адміністративне правопорушення, як це передбачено КУпАП.

Замість цього, інспектор Хмелевський М.М. склав Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №2283-6, де вказав, що, на підставі ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, він прийняв рішення про тимчасове затримання і доставлення його автомобіля на спеціальний майданчик, хоча такий процесуальний документ, на думку позивача, не передбачений нормами КУпАП.

На думку позивача, в порушення ч. 4 ст. 258 КУпАП, лише 26 лютого 2018 року біля 12:00 в кабінеті № 312 в Управлінні патрульної поліції на вул. Академіка Корольова, 5, інспектор Управління патрульної поліції в Одеській області, капітан поліції Свідерко А.І. запитав у нього особисті відомості, після чого надав йому вузеньку смужку папіру з мілким текстом, в якому були вказані реквізити банку для сплати штрафу.

Коли він оплатив вказану суму, то розгледів цей папірець, який називався постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ЕАА № 307621.

Також, позивач вказав, що, складаючи вказану постанову, інспектор ОСОБА_2 навіть не сказав йому про це, чим позбавив його права задавати питання, давати пояснення по справі та взагалі не роз`яснив йому його права.

У постанові вказано, що він здійснив зупинку та стоянку, чим суттєво заважав руху іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив п.15.9. г. ПДР «Порушення заборони зупинки на пішохідних переходах» та на підставі ч. 3 ст. 122 КУпАП на нього було накладено адміністративне стягнення, у вигляді штрафу, в сумі 510 гривень.

П. 15. 9. г. Правил дорожнього руху дійсно передбачено заборону зупинки на пішохідних переходах і ближче 10 метрів від них.

Проте, на думку позивача, діючим КУпАП не передбачено адміністративне стягнення за порушення п. 15.9. г. ПДР «Порушення заборони зупинки на пішохідних переходах».

Посилаючись на частину 3 ст. 122 КУпАП, позивач вказав, що нею встановлено порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Також, посилаючись на ч. 3 ст. 283 КУпАП, позивач вказав, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про: ... технічний засіб, яким зроблено фото або відеозапис.

На думку позивача, оскільки таких даних у постанові немає, то не існує і фото-відео документів з фіксацією його адміністративного правопорушення.

Також, позивач вказує, що в постанові не описано, яким чином його автомобіль суттєво заважав руху іншим учасникам дорожнього руху та як інспектор формулює поняття «суттєво». Також, у постанові не вказані свідки, яким його автомобіль суттєво заважав рухатись.

Оскільки, таких відомостей у постанові немає, тому, на думку позивача, його автомобіль нікому рухатись не заважав.

Позивач вважає, що підстави для затримання його автомобіля та складання постанови відносно нього є надуманими та незаконними.

Також, на думку позивача, без протоколу або постанови про адміністративне правопорушення, його провина вважається не доказаною та затримання його автомобіля є незаконним.

На думку позивача, своїми протиправними діями інспектори патрульної поліції Хмелевський М.М. та ОСОБА_2 порушили норми КУпАП та КАСУ, в результаті чого він був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Тобто, позивач висловив незгоду з процедурою розгляду справи, оскільки вважає, що було обмежено його права на захист, щодо допиту свідків та дослідження інших відомостей, які мають суттєве значення для всебічного і об`єктивного встановлення всіх обставин справи та винесення законного рішення.

Проте, незважаючи на вказане, стосовно нього було складено постанову

про адміністративне правопорушення.

Тому позивач звернувся з позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, після перерви у розгляді справи, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач - інспектор Свідерко А. І., у судове засідання ні разу не прибув, хоча судом, незважаючи на скорочені терміни розгляду справ зазначеної категорії, неодноразово відкладався розгляд справи та десять разів справа призначалась до розгляду, але, відповідач своїм правом не скористався та не надав до суду доказів щодо правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідач - інспектор Хмелевський М.М., у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, після перерви, у судове засідання не прибув.

Представник третьої особи - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, після оголошеної перерви у розгляді справи для виклику свідка, в судове засідання не прибув, надав на 29 листопада 2018 року заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 06.12.2018 року, але в зазначений день представник третьої особи в судове засідання не прибув.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

26 лютого 2018 року в 11:52 в приміщенні Управління патрульної поліції на вул. Академіка Корольова, 5, інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області, капітаном поліції батальйону №4 роти №4 Управління патрульної поліції в Одеській області Свідерко Андрієм Івановичем було складено постанову в справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серії ЕАА № 307621, якою, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.(а.с.5).

Відповідно до п. 6, 7 вказаної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за те, що останній 23 лютого 2018 року в 13.47 здійснив в м. Одесі по вулиці Велика Арнаутська, 2Б, зупинку та стоянку автомобіля К1А Маgепtis, д. н. НОМЕР_1 , чим суттєво заважав руху іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив п.15.9. г. ПДР України: порушення заборони зупинки на пішохідних переходах.

Законом України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У відповідності до ч.1 ст. 52-3 вказаного Закону, до повноважень Національної поліції належить забезпечення безпеки дорожнього руху.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, визначено главою 22 КУпАП.

Статтею 279 КУпАП передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Також, відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції, з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Крім того, Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також, п.9 Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачено, що до постанови додаються докази.

Проте, згідно до Постанови, серії серії EAA № 307621 від 26 лютого 2018 року, у п.9 : «До постанови додається …», інспектором, капітаном поліції батальйону №4 роти №4 Управління патрульної поліції в Одеській області Свідерко А.І., не зазначено жодного доказу.

Крім того, у спірній постанові не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис порушення.

Проте, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім, доводів.

Однак, виходячи з доказів, вивчених у судовому засіданні, постанова винесена з порушенням вищенаведених норм КУпАП, у спірній постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім, доводів.

Також, незважаючи на те, що у п.9 Постанови: «До постанови додається …», інспектором, капітаном поліції батальйону №4 роти №4 Управління патрульної поліції в Одеській області Свідерко А.І., не було зазначено жодного доказу та не вказано технічний засіб, яким здійснено фото, або відеозапис порушення, представник третьої особи, надав до суду матеріали відеозапису з місця події, згідно яких, як він вважає, можна об`єктивно підтвердити факт порушення правил дорожнього руху позивачем по справі.

Проте, яким чином було долучено цей відеозапис до матеріалів справи, в постанові не вказано, хто, коли, та яким чином здійснював цей відеозапис, у постанові також жодним чином не було зазначено.

Тобто, з зазначеного вбачається, що, на час винесення спірної постанови інспектором поліції, вказаний відеозапис не було долучено до справи і він не досліджувався під час розгляду адміністративної справи.

Також, за якою адресою проходила вказана дія, з відеозапису не вбачається.

Між тим позивач у позові зазначив, що свій автомобіль, К1А Маgепtis, д. н. НОМЕР_1 він в той день 23.02.2018 року зупинив на стоянку по вул. В. Арнаутська, в м.Одесі біля будинку № 17.

Інспектор Хмелевський М.М. склав Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №2283-6, де вказано, що 23.02.2018 року автомобіль, К1А Маgепtis, д. н. НОМЕР_1 стояв по вул. В.Арнаутська, в м.Одесі біля будинку № 2-а, звідки він був примусово переміщений.

Де саме стояв автомобіль відповідача, доказів надане відео, не містить.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що вона була запрошена інспектором поліції 23.02.2018 року в якості свідка при складенні Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №2283-6.

Саме при ній автомашина - евакуатор у той день забирала автомобіль, який був припаркований по вул. В.Арнаутська, з боку будинку № 17 в м. Одесі, біля пішохідного переходу. Вказаний автомобіль не перешкоджав проходу пішоходам, оскільки місця для проходу було достатньо.

На запитання, чи вона пам`ятає, може, призабула, що вказаний автомобіль на час його тимчасового затримання в той день - 23.02.2018 року знаходився саме з боку парної сторони будинків на АДРЕСА_1 , вона відповіла, що вона добре пам`ятає, що вона йшла тоді саме по непарній стороні вулиці, дорогу в сторону парних чисел вулиці вона не переходила, оскільки їй туди не було необхідності переходити дорогу і саме з цієї сторони вулиці забирали автомобіль, який не заважав проходу пішоходів.

На запитання, чому в Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №2283-6 вказано адресу евакуації автомобіля саме з вул. В.Арнаутська, 2-а в м. Одесі, свідок пояснила, що вона тоді не прочитала, що написав поліцейський, він їй показав де розписатись і вона там розписалась.

Крім того, вона пояснила, що інспектор їй дійсно показував ще на автомобіль, який стояв з боку вулиці парної сторони і говорив їй, що вони також евакуюють той автомобіль, коли буде евакуатор. Той автомобіль дійсно стояв на пішохідному переході.

Але при евакуації того автомобіля з парної сторони вулиці, вона не була присутня, оскільки в той день поспішала і, після складення цього Акту, вона пішла з цього місця у своїх справах.

Особу свідка перевірено її паспортом.(а.с.83-86)

Отже, вищенаведені пояснення свідка спростовують зазначене інспекотором в

постанові, що 23.02.2018 року автомобіль, К1А Маgепtis, д. н. НОМЕР_1 знаходився саме з боку парної сторони будинків по вул. В.Арнаутська, в м.Одесі біля будинку № 2-а, звідки він був примусово переміщений, та підтверджують вказане позивачем, що залишений ним автомобіль 23.02.2018 року знаходився саме з боку не парної сторони будинків на вул. В.Арнаутська, 17 в м.Одесі та до його примусового переміщення не перешкоджав проходу пішоходам.

Також, суд зазначає, що відеозапис, наданий до суду представником третьої особи, який, у відповідності до діючих норм законодавства, не був долучений належним чином до матеріалів адміністративної справи, також не містить доказів порушення позивачем правил дорожнього руху, передбачених ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Крім того, виходячи з матеріалів справи, вивчених у судовому засіданні, у спірній постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім, доводів.

Окрім того, суд звертає увагу учасників справи на наступне.

В постанові інспекотора інтримінується позивачу те, що, 23.02.2018 року автомобіль, К1А Маgепtis, д. н. НОМЕР_1 знаходився на пішохідному переході саме з боку парної сторони будинків по вул. В.Арнаутська, в м.Одесі біля будинку № 2-а, звідки він був примусово переміщений на спецмайданчик.

Згідно пп. 15.9 «г» п.15 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, зупинка, а відповідно і стоянка, забороняється на пішохідних переходах.

Відповідно до Постанови, серії EAA № 307621 від 26 лютого 2018 року, складеної інспектором 4-ї роти 4 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, капітаном поліції Свідерко А.І., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 122 Кодексу України, у зв`язку з порушенням, «пп. 15.9 «г» п.15 Правил дорожнього руху, заборони зупинки на пішохідних переходах».

Між тим, частиною 3 ст.122 КУпАП, яка інкримінується позивачу, законодавцем передбачено адміністративну відповідальність за: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Тобто, наведене свідчить про те, що за цією частиною 3 ст. 122 КУпАП не передбачено відповідальності, яка інкримінується позивачу, а саме: за зупинку на пішохідних переходах.

Проте, законодавець передбачив відповідальність за зупинку, стоянку на пішохідних переходах, але не ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, порушення вимог, зокрема, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, як вбачається з наведених норм права, капітаном поліції Свідерко А.І., було складено постанову відносно позивача не за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а за ч.3 ст. 122 КУпАП.

Тобто, склавши відносно позивача вказану постанову за ч. 3 ст. 122 КУпАП, капітан поліції ОСОБА_2 притягнув позивача до адміністративної відповідальності та наклав на нього і стягнув штраф, який вдвічі перевищує штраф, який законодавцем встановлено за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що дії інспектора 4-ї роти 4 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, капітана поліції Свідерко Андрія Івановича, щодо складення постанови в справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серії ЕАА № 307621, якою, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за те, що останній 23 лютого 2018 року в 13.47 здійснив в м. Одесі по вулиці Велика Арнаутська, 2Б, зупинку та стоянку автомобіля К1А Маgепtis, д. н. НОМЕР_1 , чим суттєво заважав руху іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив п.15.9. г. ПДР України: порушення заборони зупинки на пішохідних переходах; є незаконними.

Щодо тимчасового затримання транспортного засобу, суд зазначає про таке.

В Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №2283-6, складеному Відповідачем-2, інспектором Хмелевським М.М., вказано, що 23.02.2018 року о 14.44 годині він здійснив огляд та тимчасове затримання автомобілю, К1А Маgепtis, д. н. НОМЕР_1 , який стояв по вул. В.Арнаутська, в м.Одесі біля будинку № 2-а, звідки він був примусово переміщений, у відповідно до вимог ч.1 ст.265-2 КУпАП та ст.52-3 Закону України «Про дорожній рух», без присутності водія, і доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. (а.с.6).

У відповідності до ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

Виходячи з зазначеної норми, транспортний засіб можливо евакуювати, якщо водієм вчинено порушення, передбачене, зокрема, частиною третьою статті 122 КУпАП, але, оскільки, судом було встановлено, що в діях позивача наявні ознаки вчинення правопорушення, поредбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, постанову щодо вказаного інспектором поліції не було складено, а порушення за ч. 3 ст.122 КУпАП позивачем не було вчинено, а тому, не було законних підстав у інспектора Хмелевського М.М. для тимчасового затримання транспортного засобу і доставки його для зберігання на спеціальний майданчик.

Крім того, відповідно до ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух», на яку посилався інспектор Хмелевський М.М. при складенні ним зазначеного Акту, Національна поліція також, зокрема, тимчасово затримує і доставляє транспортний засіб, у тому числі з використанням спеціальних транспортних засобів (коли розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), на спеціальні майданчики чи стоянки для тимчасового зберігання.

Тобто, виходячи з наведеної норми, можна зробити висновок, що доставка автомобіля для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Тобто, цей захід є винятковим, коли іншим шляхом забезпечити безпеку дорожнього руху неможливо.

В даному випадку, відповідачем не надано до суду доказів того, що автомобіль позивача суттєво перешкоджав дорожньому руху, та не надано доказів наявності такого порушення, також не надано доказів, що усунення цієї перешкоди було неможливим іншим шляхом, крім доставки евакуатором на спеціальний майданчик.

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок пояснила, що зазначений транспортний засіб, який при ній евакуювали, не перешкоджав ні дорожньому руху, оскільки стояв в стороні від нього, ні пішоходам, які могли рухатись по тротуару та пішоходному переходу.(а.с.83-86).

У зв`язку з цим, суд звертає увагу, що, згідно до ч. 3 ст. 265-2 КУпАП, у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача ОСОБА_4 , як посадової особи суб`єкта владних повноважень, щодо примусового доставлення автомобіля позивача для зберігання на спеціальний майданчик з використанням евакуатора, не відповідають вимогам діючого законодавства.

Щодо вимог про відшкодування шкоди, суд приходить до висновку про таке.

Згідно до ч. 1 ст. 21 КАС України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями суб`єкта владних повноважень, були заявлені позивачем в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, отже, з цих підстав, вони розглядаються адміністративним судом.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В судовому засіданні встановлено, що, згідно акту № 2283-6 від 23.02.2018р. фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , нею виконано роботи (послуги) по доставці 23.02.2018 року на спецмайданчик транспортного засобу К1А Маgепtis, д. н. НОМЕР_1 , та виставлено рахунок за послуги, щодо доставки транспортного засобу в розмірі 800 грн., подачі евакуатора 350 грн., погрузка/розгрузка 405 грн., що разом становить 1555 грн.; та за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику в м. Одеса по вул. Аеропортівська, 29а, в розмірі 576 грн., послуги банку - 60грн., оплата яких підтверджується відповідними квитанціями, копії яких наявні в матеріалах справи. (а.с. 8, 9)

Також, позивачем долучено до матеріалів справи ксерокопії квитанцій про сплату штрафу, відповідно до постанови, серії EAA № 307621, складеної за ч. 3 ст. 122 КУпАП від 26 лютого 2018 року, у розмірі - 510 грн. та послуги банку - 30грн. (а.с.10)

Отже, матеріалами справи підтверджено, що незаконні дії посадових осіб органу державної влади призвели до спричинення позивачу матеріальної шкоди, у вигляді сплати послуг за переміщення його автомобіля евакуатором, знаходження автомобіля на штрафмайданчику, сплату штрафу, та оплату послуг банку, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Тобто, в судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , сума відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями посадових осіб суб`єкта владних повноважень: інспектора 4-ї роти 4 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, капітана поліції Свідерко Андрія Івановича та інспектора 4-ї роти 3 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, лейтенанта поліції Хмелевського Миколи Миколайовича, в розмірі 2731 грн.

Проте, заявлена вимога не може бути задоводена в цьому провадженні, оскільки вимоги про відшкодування шкоди хоча і заявлені, як того вимагає діюче законодавство, в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, але позивачем у позові до суду Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не зазначено відповідачем по справі, воно у справі являється третьою особою.

Однак, з зазначеними вимогами до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди позивач може звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 6 КАС України, суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому, суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії», Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).

Також, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Згідно п. 53 Рішення ЄСПЛ по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03); суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Згідно п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм права, враховуючи те, що відповідачами по справі не надано доказів щодо правомірності своїх рішень, за таких обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та дотримання вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, ст.122, 265-2, 279, 280, 283 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до інспектора 4-ї роти 4 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, капітана поліції Свідерко Андрія Івановича, інспектора 4-ї роти 3 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, лейтенанта поліції Хмелевського Миколи Миколайовича, третя особа - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії EAA № 307621 від 26 лютого 2018 року, відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями, - задовольнити частково.

Визнати дії інспектора 4-ї роти 4 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, капітана поліції Свідерко Андрія Івановича, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього стягнення, у виді штрафу, в розмірі 510 грн., незаконними.

Визнати дії інспектора 4-ї роти 3 батальону Управління патрульної поліції в Одеській області, лейтенанта поліції Хмелевського Миколи Миколайовича, щодо складення ним 23 лютого 2018 року Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №2283-6, згідно до якого, ним, посилаючись на ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, було затримано і доставлено автомобіль К1А Маgепtis, д. н. НОМЕР_1 , для зберігання на спеціальний майданчик в м. Одеса по вул. Аеропортівська, 29а, незаконними.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії EAA № 307621 від 26 лютого 2018 року, згідно до якої, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.3 ст.122 КУпАП, закрити.

В задоволенні інших вимог, відмовити.

Роз`яснити позивачу, що з вимогами про відшкодування шкоди позивач може звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 286, 295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 грудня 2018 року.

Суддя: Н.В. Мирончук