Справа № 1840/2915/18
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 р. Справа №1840/2915/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Молодцової Ю.С.,

представника третьої особи - Распоясової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 1840/2915/18

за позовом ОСОБА_4

до Пенсійного фонду України, Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області,

третя особа - Національне агенство з питань державної служби

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Пенсійного фонду України (далі - відповідач), третя особа - Національне агенство з питань державної служби, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Пенсійного фонду України від 27.06.2018 № 290-о «Про звільнення ОСОБА_4.»;

- поновити ОСОБА_4 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області з 04.07.2018;

- зобов'язати Пенсійний фонд України після поновлення Позивача на посаді, перевести державного службовця ОСОБА_4 на рівнозначну посаду в Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області як правонаступнику прав та обов'язків управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області;

- стягнути з Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь позивача суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- зобов'язати Пенсійний фонд України та Південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області на користь позивача понесені витрати за надання правової допомоги в сумі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області з 04.07.2018;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь позивача суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах одного місяця.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області залучено до участі у справі у якості співвідповідача.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 співвідповідача Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області замінено правонаступником - Південним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 липня 2018 року ОСОБА_4 була звільнена з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області у зв'язку з реорганізацією відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Позивач вважає, що звільнення її з займаної посади є результатом незаконних дій Пенсійного фонду України пов'язаних з порушенням норм законодавства, що регулюють трудові відносини, а саме процедури звільнення з роботи. Позивач зауважує, що в порушення норм Кодексу законів про працю України їй не було запропоновано рівнозначну посаду у новоствореному органі - Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області, хоча на час звільнення такі посади були вакантні. Натомість, позивачу запропоновано взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад начальника, першого заступника та заступника начальника управління, що не було її безпосереднім обов'язком, а є відповідним правом, тому відмова від участі у конкурсі не може свідчити про законність звільнення позивача з посади. Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідачем не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі, зокрема те, що ОСОБА_4 працювала в органах Пенсійного фонду України з 1994 року, має достатню кваліфікацію, досвід, жодного разу не притягалася до дисциплінарної відповідальності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача Пенсійного фонду України у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

У письмовому відзиві на позовну заяву Пенсійний фонд України зазначив, що в даних спірних правовідносинах має місце реорганізація і, як наслідок, скорочення посад начальників територіальних управлінь Пенсійного фонду України - Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області та управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області. Отже, посади всіх трьох начальників зазначених територіальних управлінь підлягали скороченню, так само, як і посади їх перших заступників. У Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області передбачена 1 (одна) одиниця посади начальника управління. Відповідач стверджує, що позивач була попереджена про наступне вивільнення 13.04.2018, про що є її особистий підпис в примірнику наказу Пенсійного фонду України від 13.04.2018. 16.04.2018 позивачу запропоновано всі наявні вакантні посади в Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області. З метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов'язки, відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246 в редакції постанови Кабінету Міністрів України 18.08.2017 № 648, Пенсійний фонд України наказом від 03.05.2018 № 82 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби» оголосив конкурс на зайняття, зокрема, вакантної посади начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області. Пенсійний фонд України запропонував позивачу взяти участь у конкурсі на посади начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, його першого заступника та заступника. Протягом періоду з 16.04.2018 по 27.06.2018 від позивача згода на будь-яку із запропонованих вакантних посад та заяви на участь у конкурсі не надходило. Відповідач зауважує, що за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення. Враховуючи зазначене відповідач вважає виконаним свій обов'язок щодо пропозицій вакантних посад позивачу. На думку відповідача, надання переваги позивачу, у випадку її переведення на посаду начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області без оголошення конкурсу, свідчило б про дискримінацію по відношенню до вивільняємих начальників Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області та Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області та недотримання принципу державної служби, який полягає в забезпеченні рівного доступу до державної служби.

Представник співвідповідача Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Від Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому співвідповідач повністю підтримав позицію, викладену у відзиві Пенсійного фонду України, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Від Національного агенства з питань державної служби до суду надійшло письмове пояснення щодо позову, в якому зазначено, що необхідною умовою звільнення державного службовця у зв'язку із реорганізацією державного органу - є відсутність у штаті новоутвореного органу посади відповідно до кваліфікації державного службовця, на яку він може бути переведений або якщо він відмовляється від такого переведення. На переконання третьої особи, уданому випадку пропозиція взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади керівника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області не є пропозицією рівнозначної посади державного службовця. Крім того третя осба зазначила, що відповідно до частини п'ятої статті 22 Закону у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом Пенсійного фонду України від 25.04.2016 № 438-о ОСОБА_4 призначена на посаду начальника Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с. 16-22).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» (далі - Постанова № 988) зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року № 5 «Деякі питання реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України Сумської області», прийнято рішення утворити Південне об'єднане управління Пенсійного фонду України, реорганізувавши шляхом злиття Великописарівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Охтирське об'єднане управлінні Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.03.2018 затверджено штатний розпис Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України на 2018 рік (а.с 63-64).

Наказом Пенсійного фонду України від 13.04.2018 № 166-о попереджено про наступне вивільнення ОСОБА_4, яка працювала на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі (а.с. 56).

Листом Пенсійного фонду України від 16.04.2018 запропоновано ОСОБА_4 зайняти посаду, враховуючи власну освітньо-кваліфікаційну підготовку, зазначену в штатному розписі Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на 2018 рік, за таких умов: на посаду начальника Південного об'єднаного управління Фонду, його першого заступника заступника - за результатами конкурсу; на інші посади категорії "Б" та всі посади категорії "В" - за переведенням на підставі відповідної заяви (а.с. 57).

Наказом Пенсійного фонду України від 03.05.2018 № 82 оголошено конкурс на зайняття вакантних посад: начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, першого заступника начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, заступника начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (а.с. 58).

Як встановлено із листа Пенсійного фонду України від 25.05.2018 № 17978/05-10 направленого Національному агенству з питань державної служби, за результатами конкурсу визначено переможців на посаду начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області - ОСОБА_6, першого заступника начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області - ОСОБА_7 (а.с. 68).

Наказом Пенсійного фонду України від 27.06.2018 № 290-о звільнено ОСОБА_4 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області у зв'язку із реорганізацією, на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 67).

Наказом управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області від 03.07.2018 № 10-ОС оголошено наказ Пенсійного фонду України від 27.06.2018 № 290-о «Про звільнення ОСОБА_4.» з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області. Вважати ОСОБА_4 такою, яку звільнено 03 липня 2018 року з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області у зв'язку із реорганізацією, пункт 4 частини першої статті 83 та пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 28).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частинами першою та третьою статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Частиною першою статті 5 Закону № 889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина третя статті 5 Закону № 889-VIII).

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про державну службу», а у частині, що ним не врегульовані - норми законодавства про працю.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 Закону №889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі (пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати (частина четверта статті 87 Закону № 889-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з абзацом першим пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (абзац другий пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992).

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ, яким позивача звільнено з посади, прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України».

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» (далі - Постанова № 988) зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року № 5 «Деякі питання реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України Сумської області», прийнято рішення утворити Південне об'єднане управління Пенсійного фонду України, реорганізувавши шляхом злиття Великописарівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Охтирське об'єднане управлінні Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі.

Судом встановлено, що штатні розписи Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на 2017, 2018 роки передбачали штат у кількості 41 штатна одиниця (а.с. 74-77).

Штатні розписи Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на 2017, 2018 роки передбачали штат у кількості 61 штатна одиниця (а.с. 79-82).

Штатні розписи Тростянецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на 2017, 2018 роки передбачали штат у кількості 30 штатних одиниць (а.с. 46-47).

Водночас, штатний розпис Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на 2018 рік (а.с. 63-64), затверджений начальником Головного управління Пенсійного фонду України у Сумькій області, передбачає штат у кількості 99 штатних одиниць, а саме:

- керівництво у кількості 3 штатні одиниці: начальник управління, перший заступник начальника управління, заступник начальника управління;

- відділ обслуговування громадян № 1 у кількості 11 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст (10 штатних одиниць);

- відділ обслуговування громадян № 2 у кількості 5 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст (4 штатні одиниці);

- відділ обслуговування громадян № 3 у кількості 8 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст (7 штатних одиниць);

- відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 1 у кількості 21 штатної одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст (20 штатних одиниць);

- відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у кількості 9 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст (8 штатних одиниць);

- відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 3 у кількості 13 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст (12 штатних одиниць);

- фінансово-економічний відділ у кількості 6 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст (4 штатні одиниці), провідний спеціаліст;

- відділ адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації у кількості 11 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст (8 штатних одиниць), провідний спеціаліст;, спеціаліст;

- сектор по роботі з персоналом у кількості 2 штатні одиниці: завідувач сектору, головний спеціаліст;

- Юридичний відділ у кількості 5 штатних одиниць: начальник відділу, головний спеціаліст-юрискосульт (4 штатні одиниці);

- провідний інспектор - 3 штатні одиниці;

- завідувач господарством;

- водій автотранспортних засобів.

Таким чином, матеріалами підтверджується, що при утворенні Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумької області шляхом злиття Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі відбулось скорочення штату.

Суд зауважує, що необхідною умовою звільнення державного службовця у зв'язку із реорганізацією державного органу - є відсутність у штаті новоутвореного органу посади відповідно до кваліфікації державного службовця, на яку він може бути переведений або якщо він відмовляється від такого переведення.

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов'язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 Закону (пункт 4 частини першої статті 2 Закону №889-VIII).

Отже, наявність вакантної посади у структурі державного органу, який утворюється внаслідок реорганізації державного органу, не є достатньою підставою для переведення на неї державного службовця, посада якого скорочується. Визначальне значення при переведенні державного службовця має його кваліфікація і її відповідність посаді, яка є вакантною.

Згідно із абзацом першим частини третьої статті 87 Закону №889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Відповідно до частини першої статті 49 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга статті 49 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частина третя статті 49-2 КЗпП України).

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (статті 43 Конституції України).

У постанові від 07.11.2011 року (справа №6-45цс11) Верховний Суд України відзначив, що звільнення працівника на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України вважається законним, якщо до звільнення працівнику було запропоновано вакантні посади, що відповідали його спеціальності та кваліфікації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 року (справа 6-40цс15), де суд зазначив, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП, щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, як зазначив Верховний Суд України, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Отже, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини третьої статті 87 Закону та частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як встановлено з матеріалів справи, листом Пенсійного фонду України від 16.04.2018 запропоновано ОСОБА_4 зайняти посаду, враховуючи власну освітньо-кваліфікаційну підготовку, зазначену в штатному розписі Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на 2018 рік, за таких умов: на посаду начальника Південного об'єднаного управління Фонду, його першого заступника заступника - за результатами конкурсу; на інші посади категорії "Б" та всі посади категорії "В" - за переведенням на підставі відповідної заяви (а.с. 57).

Відповідно до частини першої статті 41 Закону державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Визначення рівнозначної посади наведено в пункті 6 частини першої статті 2 Закону. Так, рівнозначною є посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Групи оплати праці та схеми посадових окладів державних службовців визначено статтею 51 Закону та постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 січня 2018 року № 24).

Так, до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади.

При цьому слід враховувати, що з метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється: 1) на всю територію України; 2) на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя; 3) на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

Схемою посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2018 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 січня 2018 року № 24), передбачено, що керівники самостійних управлінь та служб належать до 4 групи оплати праці.

Отже, з урахуванням наведеного, посада начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області та начальника управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області (в якому працював Позивач) належать до 4 групи посад керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів.

Посади заступників начальника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області відносяться до 5 групи оплати праці.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Статтею 19 Закону визначено, що право на державну службу мають повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та яким присвоєно ступінь вищої освіти не нижче: магістра - для посад категорій «А» і «Б», бакалавра, молодшого бакалавра - для посад категорії «В».

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що пропозиція взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади керівника Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області не є пропозицією рівнозначної посади державного службовця.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачами не виконано вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України, а саме не виконано обов'язку щодо працевлаштування позивача, зокрема, запропонування всіх посад, що відповідали його спеціальності та кваліфікації.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 без номера «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» визначено, що при змінах в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган повинен додержуватися, зокрема, такого порядку дій: видати наказ, яким уповноважити відділ кадрів або інший відділ підприємства, на який покладено здійснення функції відділу кадрів (далі - відділ кадрів), провести необхідні заходи в зв'язку зі звільненням працівників (не пізніше ніж за два місяці до їх проведення), включаючи ознайомлення працівників з наказом під розпис та вручення письмового повідомлення про звільнення (Відділ кадрів повинен підготувати письмове повідомлення про можливе звільнення працівників та за два місяці до запланованого вивільнення персонально (під розпис) ознайомити кожного працівника з наказом про внесення змін в організацію виробництва і праці та вручити письмове повідомлення.

Одночасно з попередженням пропонується працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Протягом двох місяців від дати попередження від працівників, істотні умови праці яких зміняться, доцільно отримати письмову заяву про згоду продовжувати роботу після зміни істотних умов праці або відмову від цього.

Крім цього, суд звертає увагу, що згідно з листом Міністерства соціальної політики України «Про переважне право на залишення на роботі» від 21.05.2012 № 80/06/187-12 законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.

На практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Cуд зазначає, що позивач працювала в органах Пенсійного фонду України з 1994 року. Також, у позивача є наявні заохочення за успіхи у роботі, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с. 20-22).

Суд звертає увагу, що жодних доказів невідповідності позивача спеціальності та кваліфікації посаді, рівнозначній за посадовими обов'язками у Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області посаді, яку займала позивач до звільнення, як і доказів вжиття заходів щодо переведення позивача на такі вакантні посади у реорганізованому територіальному органі ПФУ, відповідачі під час розгляду справи не надали.

Крім цього, Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2014 виклав правовий висновок про те, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 39088425).

Приймаючи до уваги наведені вище обставини справи у сукупності суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача було проведено з порушенням установленого законом порядку.

Отже, вимоги позивача про визнання протиправними та скасування наказу Пенсійного фонду України від 27.06.2018 № 290-о «Про звільнення ОСОБА_4.» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи вищевикладене, з метою ефективного захисту прав та інтересів ОСОБА_4, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати наказ Управління пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області від 03.07.2018 № 10-ОС «Про звільнення ОСОБА_4.».

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Вирішуючи питання поновлення позивача на посаді начальника управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Сумської області, суд виходить з наступного.

Як було встановлено судом вище, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року № 5 «Деякі питання реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України Сумської області», прийнято рішення утворити Південне об'єднане управління Пенсійного фонду України, реорганізувавши шляхом злиття Великописарівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Охтирське об'єднане управлінні Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі припинено, про що 29.08.2018 внесено запис до вказаного реєстру (а.с. 145-146).

Тобто, на день прийняття судового рішення у даній справі Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі припинено.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В абзаці другому пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Дана позиція узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 у справі № 21-484а14 (номер в ЄДРСР 41602330), постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 661/1171/16-ц (номер в ЄДРСР 72044208), постанові Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 826/16311/16 (номер в ЄДРСР 75673562). При цьому в згаданій постанові від 01.08.2018 у справі № 826/16311/16 колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду відзначила, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Як встановлено з матеріалів справи, останнім днем роботи позивача було 03.07.2018, а тому днем поновлення позивача на посаді є перший робочий день, який наступає за днем звільнення, тобто 04.07.2018.

Отже, суд вважає, що позовна вимога про поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Сумської області з 04.07.2018 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання Пенсійного фонду України після поновлення позивача на посаді, перевести державного службовця ОСОБА_4 на рівнозначну посаду в Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області як правонаступнику прав та обов'язків управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області, суд зазначає наступне.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

З огляду фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, суд виходить з того, що вимоги про зобов'язання після поновлення позивача на роботі перевести його на рівнозначну посаду в Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області є передчасними, а відтак задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (абзац четвертий пункту 2 Порядку №100).

За приписами абзацу третього пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 Пленуму Верховного Суду України зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено із з довідки Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області (а.с. 151), середньоденний заробіток ОСОБА_4 складає 737, 54 грн., середньомісячний заробіток - 15119,57 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу (з 04.07.2018 по 27.11.2018) складає 103 робочих дні, розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу становить 75966,62 грн. (103*737,54 грн.).

Суд зазначає, що позивач працювала в органах Пенсійного фонду України, а саме, в Управлінні Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області.

При цьому, згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 41/26486 (далі - Положення №28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Отже, Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області є територіальним органом Пенсійного фонду України, діяльність якого контролюється, координується та підпорядковується саме Пенсійному фонду України та безпосередньо Головному управлінню Пенсійного фонду України у Сумській області.

Таким чином, обов'язок щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу покладено на територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому вона працювала, а саме - на Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області.

Враховуючи що права та обов'язки Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області, яке на день розгляду справи припинене, в порядку правонаступництва перейшли до Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумької області, яке є самостійним розпорядником бюджетних коштів, належним відповідачем за позовними вимогами про стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є саме Південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області.

За змістом частини першої статті 72 та частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч викладеним положенням відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність звільнення позивача у зв'язку з проведеною реорганізацією у ході розгляду справи надано не було.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених у судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачами під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Згідно із пунктами 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне рішення суду у частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області з 04.07.2018 та в частині стягнення з Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_4 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 15 119 грн. 57 коп. - допустити до негайного виконання.

Стосовно позовних вимог про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 вказаної статті КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 КАС України).

В той же час, приписи ст. 134 КАС України регламентують витрати на професійну правничу допомогу.

Так, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, КАС України передбачено, що до витрат на професійну правничу допомогу належать витрати, пов'язані з правничою допомогою лише адвоката. Витрат на професійну правничу допомогу фахівця у галузі права не передбачено та відшкодовані вони бути не можуть за вимогами чинного КАС України.

З матеріалів справи встановлено, що позивач просить відшкодувати йому витрати на правову допомогу фахівця у галузі права - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в обґрунтування чого надано договір про надання правової допомоги від 23.07.2018, копію диплома магістра від 08.06.2013 серії НОМЕР_2, копію квитанції про оплату коштів у сумі 2500 грн., копію витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 30-34).

Суд зазначає, що доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 є адвокатом, суду не надано, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Пенсійного фонду України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ідентифікаційний код 00035323), Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (вул. Незалежності, 23, м. Охтирка, Сумська область, 42700, ідентифікаційний код 42421549), третя особа - Національне агенство з питань державної служби (01601, м. Київ, вул. Прорізна, 15, ідентифікаційний код 37819430) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Пенсійного фонду України від 27.06.2018 № 290-о «Про звільнення ОСОБА_4.».

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області від 03.07.2018 № 10-ОС «Про звільнення ОСОБА_4.».

Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області з 04.07.2018.

Стягнути з Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (вул. Незалежності, 23, м. Охтирка, Сумська область, 42700, ідентифікаційний код 42421549) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 75 966 (сімдесят п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят шість) грн. 62 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області з 04.07.2018 та в частині стягнення з Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_4 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 15 119 (п'ятнадцять тисяч сто дев'ятнадцять) грн. 57 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 07.12.2018.