Справа № 420/5562/18
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5562/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ради адвокатів Одеської області, в якій просила: визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Одеської області щодо відмови в задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, оформлене п.6 протоколу № 15 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17 жовтня 2018 року; зобов'язати Раду адвокатів Одеської області прийняти у ОСОБА_1 присягу адвоката та безоплатно видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

17 жовтня 2018 року відбулося засідання Ради адвокатів Одеської області. На порядок денний було, зокрема, поставлено питання щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та за результатами розгляду відмовлено в задоволені заяви на підставі вимог щодо несумісності. Як зазначено у витягу з протоколу від 17 жовтня 2018 року № 15 засідання Ради адвокатів Одеської області: «станом на 17.10.2017 року… ОСОБА_1 працює начальником відділу по роботі з господарськими справами управління з питань представництва у судах юридичного департаменту Одеської міської ради» та просить Раду «видати їй свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю без звільнення з посади, яку вона обіймає на теперішній час». При цьому, з вказаного витягу вбачається, що під час винесення рішення Рада керувалась ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст.1 п.2 пп. «в», п.3 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Позивач не погоджується з рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що належить до скасування.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

В судове засідання, призначене на 10.12.2018 року, сторони не з'явилися. 10.12.2018 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи в письмовому провадженні.

Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути вказану справу в письмовому провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Станом на час розгляду справи відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Згідно з ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, маючи намір стати адвокатом та відповідаючи вимогам, встановленим ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», склала кваліфікаційний іспит та пройшла стажування у відповідності до вимог Закону.

На підтвердження наявності повної вищої юридичної освіти ОСОБА_1 надала до суду засвідчену копію диплома спеціаліста від 10 червня 2004 року НОМЕР_2, відповідно до якого вона закінчила в 2004 році Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова, отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

На підтвердження наявності стажу роботи в галузі права не менше двох років ОСОБА_1 надала до суду засвідчену копію трудової книжки НОМЕР_3.

На підтвердження успішного складання кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 надала до суду роздруківку з електронного Реєстру осіб, які склали/не склали кваліфікаційний іспит (облікова інформація про складення/не складення особами кваліфікаційного іспиту), розміщеного на сайті Національної асоціації адвокатів України.

19 вересня 2018 року за оцінкою результатів стажування ОСОБА_1 зауважень до порядку проведення та/чи результатів стажування позивача у Ради адвокатів Одеської області не було, однак її не було приведено до присяги з підстав існування визначених статтею 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» обставин несумісності та необхідності усунення їх протягом 30 днів з дня прийняття рішення.

17 жовтня 2018 року відбулося засідання Ради адвокатів Одеської області. На порядок денний було, зокрема, поставлено питання щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, за результатами розгляду якого відмовлено в задоволені заяви на підставі вимог щодо несумісності.

Як зазначено у витягу з протоколу від 17 жовтня 2018 року № 15 засідання Ради адвокатів Одеської області: «станом на 17.10.2017 року… ОСОБА_1 працює начальником відділу по роботі з господарськими справами управління з питань представництва у судах юридичного департаменту Одеської міської ради» та просить Раду «видати їй свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю без звільнення з посади, яку вона обіймає на теперішній час».

При цьому, з вказаного витягу з протоколу вбачається, що під час винесення рішення Рада адвокатів Одеської області керувалась ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст.1 п.2 пп. «в», п.3 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції Господарський процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України.

За приписами вищевказаних Кодексів держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник (ч.4 ст.58 ЦПК України, ч.4 ст.56 ГПК України, ч.4 ст.55 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, ч.1 ст.58 ГПК України, ч.1 ст.57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Перехідними положеннями Кодексів також передбачено, що положення цих Кодексів застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Відповідно до пп.11 п.16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Згідно з п.2.2 Положення про юридичний департамент Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 року № 248-VII, захист прав та представництво інтересів територіальної громади міста Одеси в особі міської ради, міського голови, виконавчого комітету міської ради в судах відноситься до основних функцій юридичного департаменту Одеської міської ради.

Позивач зазначив, що на виконання вказаної функції у складі юридичного департаменту Одеської міської ради створено управління з питань представництва у судах. Супровід окремих категорій адміністративних, господарських та цивільних судових справ обумовлює наявність у посадових осіб юридичного департаменту Одеської міської ради доступу до інформації з обмеженим доступом, зокрема, до службової інформації, вільний доступ до якої відсутній в інших осіб, зокрема, у адвокатів. Якісний юридичний супровід кожної з цих справ потребує наявності не тільки загального стажу роботи у галузі права, а й спеціальних знань у сферах, у яких реалізуються повноваження органів місцевого самоврядування, розуміння специфіки діяльності цих органів, їх компетенції, досвіду захисту прав та законних інтересів органів місцевого самоврядування, якими, зокрема, володіють працівники юридичних підрозділів органів місцевого самоврядування, до яких належать й працівники юридичного департаменту Одеської міської ради. Здійснення представництва органів місцевого самоврядування у судах з 01.01.2020 року адвокатами, які відповідної кваліфікації, знань, досвіду, доступу до інформації з обмеженим доступом не мають, є неприпустимим, адже може також призвести до надання неякісної, некваліфікованої правової допомоги, наслідки чого будуть негативні та шкідливі (програні судові справи, за результатами чого відбуватиметься притягнення до відповідальності керівників, стягнення грошових коштів з місцевого бюджету, позбавлення територіальної громади міста активів, скасування правових актів тощо).

Позивач вважає, що для забезпечення належного захисту прав територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради представництва вказаних органів повинно здійснюватись саме посадовими особами юридичного департаменту Одеської міської ради, згідно із їх повноваженнями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 2 ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наведено перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, а саме особа, яка: 1) має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі; 2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною; 3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю; 4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Таким чином, суд погоджується з позивачем, що зазначений перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до рішення Ради адвокатів Одеської області від 17.10.2018 року отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 є порушенням ч.1 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» несумісною з діяльністю адвоката є: 1) робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»; 2) військова або альтернативна (невійськова) служба; 3) нотаріальна діяльність; 4) судово-експертна діяльність.

01.09.2016 року втратив чинність Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції», на який містить посилання у ч.1 ст.7 Закону. З втратою чинності Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідні зміни внесені не були. Проте, діючий Закон України «Про запобігання корупції» містить положення стосовно обмеження сумісництва аналогічні закону, який втратив чинність. Тобто, правове регулювання цих правовідносин фактично не змінилося.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, в тому числі посадовим особам місцевого самоврядування, забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Таким чином, суд погоджується з позивачем, що законодавство встановлює відповідні обмеження лише щодо безпосереднього здійснення адвокатом адвокатської діяльності, яка спрямована на надання правової допомоги клієнту. Однак, законодавством не обмежено посадових осіб органів місцевого самоврядування у праві брати участь у відповідних процедурах добору та отримувати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Крім того, положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено право адвоката на підставі заяви зупинити адвокатську діяльність.

Тобто, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність. Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю посадовими особами місцевого самоврядування відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті, ? з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п.1 ч.2 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Суд погоджується з позивачем, що обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статус адвоката, тобто склала присягу та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, однак такі обставини можуть бути усунуті на підставі ч.2 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме шляхом подання адвокатом у триденний строк з дня виникнення таких обставин до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Таким чином, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність.

Разом з цим, сам факт отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності. Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю посадовими особами органів місцевого самоврядування відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала кваліфікаційний іспит, протягом десяти днів з дня складення кваліфікаційного іспиту кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури безоплатно видає свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту.

Відповідно до п.5.8 Положення про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 01 червня 2018 року № 80, до заяви про направлення на стажування додаються: 5.8.1. оригінал свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту; 5.8.2. нотаріально посвідчена копія документа державного зразка, що підтверджує здобуття помічником адвоката повної вищої юридичної освіти; 5.8.3. копія трудової книжки, засвідчена за останнім місцем роботи, а якщо особа на час подання документів не працює - оригінал та копія трудової книжки; 5.8.4. копія паспорта; 5.8.5. документ встановленої форми (довідка, витяг) про відсутність у такої особи судимості, виданий компетентним органом. 5.8.6. фотокартка в електронному вигляді для виготовлення посвідчення стажиста.

Згідно з п.11.3 Положення про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 01 червня 2018 року № 80, до заяви про оцінку результатів стажування додаються: 11.3.1. звіт про результати стажування; 11.3.2. щоденник про проходження стажування; 11.3.3. проекти складених документів правового характеру; 11.3.4. інші матеріали стажування (копії судових рішень по справах, в яких приймав участь стажист, тощо).

За таких обставин, рішення Ради адвокатів Одеської області щодо відмови в задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, оформлене п.6 протоколу № 15 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17 жовтня 2018 року, є протиправним та належить до скасування.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов'язати Раду адвокатів Одеської області прийняти у ОСОБА_1 присягу адвоката та безоплатно видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65029, РНОКПП НОМЕР_1) до Ради адвокатів Одеської області (вул. Жуковського, 14, м. Одеса, 65026, ідентифікаційний код 38478526) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Одеської області щодо відмови в задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, оформлене п.6 протоколу № 15 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17 жовтня 2018 року.

3. Зобов'язати Раду адвокатів Одеської області прийняти у ОСОБА_1 присягу адвоката та безоплатно видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

4. Стягнути з Ради адвокатів Одеської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1409,60 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко