Справа № 814/144/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/144/17

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

при секретарі Кучмій І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби України у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній податковій інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби України у Миколаївській області, а саме: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 грудня 2015 року №; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 грудня 2015 року № ; визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 587-17 від 07 червня 2016 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року відмолено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позивних вимог, так як за анулювання боргу за кредитним договором не є доходом платника податків в розумінні ПК України.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не надано правову оцінкам складовим частинам анульованого боргу позивача.

В свою чергу, податковим органом подано відзив на вказану апеляційну скаргу, з якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивач не задекларував отриманий у 2014 році дохід від анулювання (прощення) боргових зобов'язань за укладеним кредитним договором з банківською установою.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача за 2014 рік щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету, за наслідком якої складено акт перевірки від 11 грудня 2015 року № 526/14-03-17-01-08/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 за 2014 рік щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету».

В свою чергу, відповідно до висновків вищевказаного акту перевірки у перевіряємий період позивачем допущено порушення норм податкового законодавства, зокрема, вимоги пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179, п. 168.1, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України.

При цьому, за наслідком виявлення вищезазначених порушень, податковим органом 24 грудня 2015 року складено та направлено позивачу податкові повідомлення-рішення № , яким п збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, на суму 170 грн., а також № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, на суму загальну суму 486 747,94 грн.

Крім того, 07 червня 2016 року податковим органом сформовано податкову вимогу № 587-17 зі сплати нарахованих йому податкових зобов'язань.

Не погоджуючись з отриманими рішеннями позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивачем порушено вимоги податкового законодавства у перевіряємий період, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

При цьому, п. 164.2 ст. 164 ПК України встановлено перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Згідно пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, зокрема, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема, у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно ч. 1 ст. 605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин на податкові зобов'язання позивача зі сплати податку на доходи фізичних осіб вплинули його правовідносини з ПАТ «Дельта Банк» за додатковим договором № 1 від 21 серпня 2014 року, укладеного до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 15 травня 2008 року.

В даному як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, вищевказаним додатковим договором сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу позивача перед банком за відповідним кредитним договором, на загальну суму 2 292 011,47 грн., згідно положень ст. 605 ЦК України.

При цьому, у вказаному договорі зазначено, що підписанням даного договору позивач повідомлений про виникнення у нього обов'язку зі сплати податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, відповідно до положень пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Між тим, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що відповідний кредитний договір припинив свою дію з 21 серпня 2014 року.

Проте, всупереч вимогам вищевикладених положень ПК України позивачем не задекларовано відповідну суму анульованого (прощеного) кредитором боргу, як отримане додаткове благо, а також не сплачено відповідних податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

В свою чергу, оскаржуючи відповідні рішення податкового органу позивачем зазначено, що нарахування банком пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи

В даному випадку, колегія суддів не приймає вказаних посилань позивача, так як загальну суму боргу позивача перед банком за відповідним кредитним договором, у розмірі 2 292 011,47 грн., на думку колегії суддів, визнано останнім при підписанні відповідного додаткового договору.

При цьому, відповідним доходом, отриманим платником податку як додаткове благо, зокрема, є загальна сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням.

Між тим, положеннями пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції, чинній на момент прощення боргу) не передбачалось виключень щодо анульованих (прощених) сум штрафних санкцій та пені.

В свою чергу, посилання позивача на положення пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України не приймається колегією суддів, так як вказане положення передбачає обов'язок з включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходу у вигляді неустойки (штрафів, пені), а не доходу від отриманого додаткового блага.

Крім того, колегія суддів не приймає посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у справах щодо перевірки правомірності нарахування податкових зобов'язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб, так як такі рішення приймались на підставі досліджених доказів у кожній конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року служби - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян