Справа № 208/2806/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

29 жовтня 2018 року Справа № 208/2806/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій про відмову в призначенні пільгової пенсії протиправними; зобовязання призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 55 років, -
Супровідним листом від 28.05.2018 р. Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області було направлено на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу №208/2806/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій про відмову в призначенні пільгової пенсії протиправними; зобовязання призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 55 років.
23.07.2018 р. вищевказану справу розподілено судді Жуковій Є.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 р. у справі № 208/2806/18 провадження було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження.
Відповідно до позовних вимог позивач просить:
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) пенсії за віком на пільгових умовах з 55 років, тобто з 10 березня 2017 року із урахуванням до пільгового стажу роботи період з січня 1985 року по грудень 1990 року та з січня 1991 року по грудень 1996 року в якості водія внутриміського пасажирського транспорту;
- здійснювати розрахунок заборгованості ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) по виплаті пенсії за період з 10 березня 2017 року по теперішній час та виплатити заборгованість.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
10 березня 2017 року ОСОБА_1 звертався до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 розділу ХVПрикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та пункту «з» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.
На підставі зазначеного вище, та з урахуванням відповідних норм чинного законодавства, що регулюють правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії на пільгових умовах протиправними, та такими, що порушують його законні права.
В судове засідання, призначене на 29.10.2018 р. зявився позивач.
Повноважний представник відповідача у судове засідання не зявився, подавши клопотання про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Також, поважниим представником відповідача 05.09.2018 року засобами електронного звязку подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне.
ОСОБА_1 10.03.2017 року звернувся до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно за списком № 2.
У трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме відсутня інформація, що позивач працював водієм автобуса міського пасажирського транспорту.
З урахуванням наведеного, повноважний представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.
Повноважний представник позивача залишив дане питання на розсуд суду.
У відповідності до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зважаючи на викладене, та, відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи описану вище явку сторін у судове засідання, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуваного технічного засобу судом не здійснювалось.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи в порядку письмового провадження, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 10 березня 2017 року звернувся до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 розділу ХVПрикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та пункту «з» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Рішенням Заводського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 25.07.2017 року №13282 відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до п. 2 розділу ХVПрикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та пункту «з» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з підстав незарахування до загального трудового стажу, що надає позивачу право на пенсію на пільгових умовах період роботи на посаді водія в Дніпродзержинському автотранспортному підприємстві 103126 (АТП-11232, ВАТ «АТП-11232»), оскільки в документах, виданих архівним управлінням Камянської міської ради та в трудовій книжці не зазначено, що ОСОБА_1 працював водієм міського пасажирського транспорту.

Позивач не згоден з даним рішенням відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки пільговий стаж роботи водія внутриміського пасажирського автотранспорту 2, 1 класу автоколони 7(3) в період з січня 1985 року по грудень 1990 року та з січня 1991 року по грудень 1996 року на автотранспортному підприємстві 103126 (АТП-11232, ВАТ «АТП-11232») підтверджується трудовою книжкою, довідкою від 28.09.2004 року № 40, виданою ВАТ «Дніпродзержинське АТП 11232», архівними довідками, виданими архівним управлінням Камянської міської ради та ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року у справі № 208/4693/18.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Держава, у відповідності до вимог частини 1 статті 46 Конституції України гарантує право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

За змістом статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Згідно з п. з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До матеріалів адміністративного позову надано копію трудової книжки позивача БТ-І № 3949086, з якої вбачається, що позивач у період з 10.05.1984 року по 09.04.1997 року працював на посаді водія автобуса в Дніпродзержинському АТП-03126, яке згодом було реорганізовано у ВАТ «Дніпродзержинське автотранспортне підприємство № 11232».

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Так, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії довідки від 28.09.2004 року № 40, виданої ВАТ «Дніпродзержинське АТП 11232» на підставі первинних документів, зокрема, особової справи, особової картки форми Т-2, особових рахунків, ОСОБА_1 дійсно працював у період з 10.05.1984 року по 09.04.1997 року водієм міського пасажирського транспорту.

Відповідно до з копії архівної довідки архівного управлінням Камянської міської ради від 11.07.2017 року № 766/03-09, яка міститься в матеріалах справи, в архівному фонді «Відкрите акціонерне товариство «Дніпродзержинське автотранспортне підприємство 11232» (раніше: Дніпродзержинське АТП 11232) в особових рахунках за період січень 1985 р. грудень 1990 р. значиться ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, водій 1 класу автоколон №№ 7,3.

Відповідно до копії архівної довідки архівного управлінням Камянської міської ради від 11.07.2017 року № 767/03-09, яка міститься в матеріалах справи, в архівному фонді «Відкрите акціонерне товариство «Дніпродзержинське автотранспортне підприємство 11232» (раніше: Дніпродзержинське АТП 11232) в особових рахунках за період січень 1991 р. квітень 1997 р. значиться ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, водій 1 класу автоколон №№ 3.

Як вбачається з ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року у справі № 208/4693/18, яка набрала законної сили 28.03.2018 року, даним судовим рішенням, зокрема, було встановлено, що ОСОБА_1 працював водієм на внутриміського пасажирського автотранспорту 2,1 класу автоколони 7(3) в період з січня 1985 року по грудень 1990 року та з січня 1991 року по грудень 1996 року на автотранспортному підприємстві 103126 (АТП-11232, ВАТ «АТП-11232») та мав пільговий трудовий стаж.

Таким чином, суд зазначає, що факт того, що позивач працював водієм міського пасажирського транспорту у Відкритому акціонерному товаристві «Дніпродзержинське автотранспортне підприємство 11232» (раніше: Дніпродзержинське АТП 11232), зокрема у періоди з січня 1985 року по грудень 1990 року та з січня 1991 року по грудень 1996 року підтверджується вищезазначеними копією трудової книжки позивача БТ-І № 3949086, довідкою від 28.09.2004 року № 40, виданою ВАТ «Дніпродзержинське АТП 11232», архівними довідками Камянської міської ради від 11.07.2017 року № 766/03-09 та від 11.07.2017 року № 767/03-09, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року у справі № 208/4693/18.

Отже, твердження відповідача про те, що для підтвердження періодів роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту в ВАТ «Дніпродзержинське автотранспортне підприємство 11232», зокрема, з січня 1985 року по грудень 1990 року та з січня 1991 року по грудень 1996 року, для зарахування до пільгового стажу відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення немає підстав, є необґрунтованими.

За таких обставин, наведені докази підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у період з січня 1985 року по грудень 1990 року та з січня 1991 року по грудень 1996 року на посаді відія міського пасажирського транспорту в ВАТ «Дніпродзержинське автотранспортне підприємство 11232».

Оцінивши надані сторонами у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відповідно до ст.86 КАС України, та надавши відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника в світлі висновку, викладеного в пункті 25 Рішення Європейського Суду з прав людини Проніна проти України (заява №63566/00, Страсбург 18 липня 2006 року), суд приходить до висновку про можливість винесення законного і обєктивного рішення у справі з урахуванням всіх обставин, наведених вище.

При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; 5) обовязковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відтак, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про обґрунтування позивачем належними доказами в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при відмові позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. «з» ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та зазначає, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача від 25.07.2017 року № 13282 по відмові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту 2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та пункту «з» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення»; зобовязання відповідача призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) пенсію за віком на пільгових умовах з 55 років, тобто з 10 березня 2017 року із урахуванням до пільгового стажу роботи період з січня 1985 року по грудень 1990 року та з січня 1991 року по грудень 1996 року в якості водія внутриміського пасажирського транспорту; здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) по виплаті пенсії за період з 10 березня 2017 року по теперішній час, є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України Про судовий збір розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Відповідно до квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» квитанції № 0.0..1 від 11.05018 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету.

Враховуючи задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 з оплати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій про відмову в призначенні пільгової пенсії протиправними; зобовязання призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 55 років задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту 2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та пункту «з» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення відповідно до рішення від 25.07.2017 року № 13282.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію за віком на пільгових умовах з 55 років, тобто з 10 березня 2017 року із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з січня 1985 року по грудень 1990 року та з січня 1991 року по грудень 1996 року водієм міського пасажирського транспорту.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату пільгової пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з 10 березня 2017 року.

Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з оплати судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн.) 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2