Справа № 440/3798/18
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. ПолтаваСправа № 440/3798/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щомісячно з 01.01.2016 здійснювати нарахування та виплату пенсії в розмірі 58 % відповідних сум грошового забезпечення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив йому в перерахунку пенсії, оскільки право на вказаний розмір пенсії позивач має у зв'язку зі звільненням з служби через хворобу, що в повній мірі визначено п. "а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Законом України "Про Національну поліцію".

Ухвалою від 05.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, так як заявник був звільнений в 2007 році в запас, а не у відставку, а тому йому не може бути призначено пенсію у розмірі 55% грошового забезпечення. Зазначав, що захисту підлягають порушені права, а не можливість їх порушення в майбутньому. Також вказував, що вимога позивача про перерахунок пенсії починаючи з 01.01.2016 по 28.10.2017 підлягає залишенню без розгляду, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено не більш як за 12 місяців.

Позивач в судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив. У позові, крім іншого, позивач просив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача також в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Частиною 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України /надалі по тексту - КАС України) передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

На підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 06.08.2007 позивач був звільнений з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, наказом лінійного управління на Південній залізниці МВС України на транспорті від 08.08.2007 №75 о/с.

Згідно свідоцтва про хворобу №166-С від 15.06.2007 позивач був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Відповідачем з 08.11.2007 призначена пенсія позивачу за вислугу років у розмірі 53 % відповідних сум грошового забезпечення.

12.06.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням здійснити йому перерахунок пенсії з 01.01.2016 з врахуванням 5% до основного розміру пенсії.

За результатами розгляду поданої заяви, відповідачем було направлено лист від 18.06.2018 № 1071/С-03, в якій відмовлено провести перерахунок посилаючись на те, що позивач був звільнений у запас через хворобу, а не відставку.

Не погоджуюсь із такою відповіддю та вважаючи своє право на перерахунок пенсії порушеним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09 квітня 1992 року визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію за вислугу років мають: особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Пунктом "а" статті 13 вказаного Закону визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу лінійного управління на Південній залізниці МВС України на транспорті від 08.08.2007 №75 о/с звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за пунктом 64 "б" (через хворобу).

Відповідно до пункту "б" статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є особою, що звільнена в запас, тому в силу положень пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років має призначатись у розмірі 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Також суд звертає увагу, що норма Закону на яку посилається позивач, як на підставу перерахунку пенсії (пункт "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб") стосується осіб, які звільнені у відставку через хворобу. Позивача же звільнено у запас, тому посилання позивача є не обґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок"звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Отже, оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а у запас, то відповідно до наведених норм пенсія відповідачем призначена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованою відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у здійсненні перерахунку пенсії.

Таким чином, суд приходить висновку, що дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства, тому підстави для перерахунку пенсії позивача відсутні.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

З огляду фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, суд виходить з того, що заявлені позивачем вимоги про зобов'язання відповідача щомісячно з 01.01.2016 здійснювати нарахування та виплату пенсії в розмірі 58 процентів відповідних сум грошового забезпечення по суті є вимогами на майбутнє, отже є передчасними, а відтак задоволенню не підлягають.

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду, суд зазначає про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, за приписами вказаної норми покладення таких зобов'язань на суб'єкта владних повноважень є правом, а не обов'язком суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36007, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_2