Справа № 802/2037/18-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2037/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

05 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Тимошевської Ю.Й., Боднюк Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року (повний текст якого складено 06 вересня 2018 року у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2018 року позивач - ФОП ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимови мотивовані тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 19.06.2018 за №, №, №, суперечать законодавству з питань оподаткування та фактичним обставинам справи, оскільки ним за період, який перевірявся, не було допущено перевищення визначеного для платників єдиного податку 3 групи обсягу доходу. Так, позивач вказав, що надходження у 2016 році частини коштів на його рахунки податковим органом безпідставно визначено як дохід звітного періоду, позаяк такі кошти були отримані на виконання договорів комісії, та перераховані в подальшому комітентам, за виключенням визначеної у договорах комісійної винагороди (доходу) у розмірі 5 % від загальної вартості отриманого доходу від реалізації будівельних матеріалів.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 19 червня 2018 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_5. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 19 червня 2018 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_5. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 19 червня 2018 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_5. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 19 червня 2018 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_5. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 8810,00 грн. (вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Так, апелянт вказує на те, що позивач станом на 31.12.2016 перевищив обсяг доходу 5000000,00 грн. для платників єдиного податку 3 групи, але заяву на відмову від спрощеної системи оподаткування з 01.01.2017 у зв'язку із переходом на сплату інших податків і зборів не подав, чим порушив ст. 298.2.3 ПК України. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що при проведенні перевірки договори комісії на реалізацію будівельних матеріалів з ФОП ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також акти приймання-передачі товару, підсумкові відомості ресурсів, квитанції до прибуткових касових ордерів не були надані перевіряючим, а були надані безпосередньо суду першої інстанції, що не узгоджується з вимогами ст. 85 ПК України.

03 грудня 2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ФОП ОСОБА_5 зареєстрований у Вінницькому міському управлінні юстиції 07.06.2005 та перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області з 09.06.2005. В період з 01.01.2015 по 31.12.2017 позивач здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 3-група).

В період з 30.03.2018 по 20.04.2018 на підставі пн.77.2, пп.77.4 ст.77, п.82.1 ст. 82 ПК України та пп.13.1.2 п. 13.1 ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон України №2464-VI), відповідно до наказу ГУ ДФС у Вінницькій області "Про проведення документальної планової перевірки" №1454 від 13.03.2018, згідно плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2018 рік, головним державним ревізором-інспектором відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ОСОБА_12, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління, податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Вінницькій області Боднюк Л.І. (далі - перевіряючі) проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Документальною плановою виїзною перевіркою встановлено наступні порушення:

- пп. 4 п. 291.4 ст. 291 ПК України, внаслідок чого занижено податкові зобов'язання з єдиного податку в сумі 168 962,84 грн.;

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п.183.2 ст. 183, п. 193.1 ст. 193 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 915 669,00 грн.

- п. 177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено оподатковуваний (чистий) дохід за 2017 рік в розмірі 38400,00 грн.;

- п. 16-1, Підрозділ 10, Розділ XX Перехідні положення ПК України, а саме занижено чистий оподатковуваний дохід, на який нараховується військовий збір, чим занизив податкове зобов'язання з військового збору в сумі 576,00 грн.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області складено акт перевірки від 27.04.2018 №1947/13/ та 19.06.2018 прийнято податкові повідомлення - рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 211203,55 грн., в тому числі: 168 962,84 грн. за основним платежем та 42 240,71 грн. - штрафні санкції;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 1144587,00, в тому числі: 915 669,00 грн. за основним платежем та 228 918,00 грн. - штрафні санкції;

№ 002981305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 8640,00 грн., в тому числі: 6912,00 грн. за основним платежем та 1728 грн. - штрафні санкції;

№ , згідно якого сума грошового зобов'язання за платежем військовий збір становить 720,00 грн., в тому числі: 576,00 грн. за основним платежем та 144,00 грн. - штрафні санкції.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б позицію позивача, а відтак не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою..

Положеннями пп. 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України визначено, що до третьої групи платників єдиного податку відносяться фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

За приписами пп. 1 п. 292.1 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Відповідно до п. 292.3 ст. 292 ПК України до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).

Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.

Також, до суми доходу платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість за звітний період включається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

До суми доходу платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за звітний період включається вартість реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Виключення з переліку доходів, передбачених пп. 1 п. 292.1 ст. 292 ПК України, закріплені у п. 292.11 ст. 292 цього Кодексу.

Таким чином, аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що до складу доходів платника єдиного податку третьої групи входять суми коштів, отриманих від реалізації товарів (надання послуг).

Водночас, положеннями п. 292.4 ст. 292 ПК України визначено, що у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Тобто, кошти отримані від реалізації товарів, надання послуг за договорами комісії вважаються доходом повіреного (агента) лише в частині сума отриманої винагороди.

Оцінюючи доводи апелянта стосовно правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що у період з 01.01.2015 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_5 перебував на спрощеній системі оподаткування та був зареєстрований платником єдиного податку ІІІ групи.

Відповідно до акту перевірки перевіряючими під час проведення перевірки було встановлено, що в ІV кварталі 2016 року позивач за надані послуги на розрахункові рахунки відкриті в ПАТ "Укрсоцбанк" та "Приватбанку" від різних підприємств-покупців послуг отримав кошти, що не враховані платником при визначені обсягу виручки та подачі звітності. З огляду на встановлені обставини, відповідачем було зроблено висновок, що позивачем, в порушення пп. 4 п. 291.4 ст. 291 ПК України перевищено обсяг доходу 5000000,00 грн., встановленого для платників єдиного податку 3 групи (т. 1 а.с. 34).

В той же час, судом першої інстанції враховано позицію ФОП ОСОБА_5, відповідно до якої у 2016 році останній здійснював ремонтно-будівельні роботи на підставі відповідних договорів підряду, укладених із замовниками будівництва (ремонту).

Враховуючи відсутність власних обігових коштів у необхідній кількості, з метою своєчасного та повного виконання господарських зобов'язань, здійснення ефективної підприємницької діяльності, за період, що перевірявся, позивачем укладено низку договорів комісії на реалізацію будівельних матеріалів та виробів, а саме:

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_7 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 1 а.с. 24-26);

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_8 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 1 а.с. 156-158);

- 05.01.2015 між ФОП ОСОБА_9 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 1 а.с. 179-181);

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_9 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 1 а.с. 182-184);

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_10 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 2 а.с. 118-120);

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_14 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (т. 2 а.с. 153-155).

Так, відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

За предметом Договорів комісії, що визначений в п.1.1, Комісіонер зобов'язується від свого імені за дорученням і за рахунок Комітента здійснити за оплату одну або кілька угод з продажу третім особам товару, що належить Комітенту.

Кількість, асортимент і ціна продажу товару, угоди з продажу якого зобов'язаний вчинити Комісіонер (та/або правочин у іншій формі), значиться в актах приймання-передачі, що підписуються обома сторонами і підтверджують передачу товару від Комітента Комісіонеру (п. 1.2 Договору комісії).

Пунктом 1.3 Договору комісії визначено, що загальна сума цього договору визначається всією сумою комісійної винагороди, виплаченої Комітентом за виконане Комісіонером комісійне доручення згідно з цим договором.

Також, відповідно до умов Договорів комісії (п. 6.2), розмір комісійної винагороди становить 5 % від суми реалізованого товару, яка залишається у власності Комісіонера після надходження коштів від реалізації (та/або реалізації шляхом виконання ремонтно-будівельних робіт із застосуванням таких матеріалів).

На підтвердження реальності отримання від Комітентів за договорами комісії товару позивачем разом з позовною заявою надано суду першої інстанції відповідні первинні документи, зокрема: акти приймання-передачі товару, акти приймання-виконаних будівельних робіт, підсумкові відомості ресурсів, довідки про вартість виконаних робіт, платіжні доручення та квитанції до прибуткових касових ордерів (т. 1 а.с. 77-250, т. 2 а.с. 1-165).

На виконання вищезазначених договорів комісії, відповідно до актів приймання-передачі ФОП ОСОБА_5 (Комісіонер) отримав від вищезазначених постачальників (комітентів) будівельні матеріали та вироби, вартість яких в подальшому включено до актів приймання-виконаних будівельних робіт (форма КБ-26), які оплачені замовниками будівництва шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки НОМЕР_2 ПАТ КБ "Приватбанк" та НОМЕР_3 ПАТ "Укрсоцбанк".

Документальним підтвердженням того, що позивачем до актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) включено саме будівельні матеріали, які отримані по вищезазначених договорах комісії є підсумкові відомості ресурсів, які є невід'ємною частиною актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), де в графі 14 "Обґрунтування ціни" містяться посилання на акти приймання-передачі, які складені на виконання договорів комісії.

Крім того, проведення у 2016 році позивачем розрахунків по вказаним договорам комісії підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та квитанціями до прибуткових касових ордерів.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що отримані за договорами комісії кошти, слід вважати доходом позивача лише в частині комісійної винагороди, яка згідно умов договорів комісії складає 5 % від суми реалізованого товару.

Що ж до доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до завершення перевірки вищезазначених договорів комісії на реалізацію будівельних матеріалів з ФОП ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_14, а також актів приймання-передачі товару, підсумкових відомостей ресурсів, квитанцій до прибуткових касових ордерів, то суд апеляційної інстанції зауважує, що ч. 1 п. 85.2 ст. 85 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно з п. 44.7 ст. 44 ПК України у разі, якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладення або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Як встановлено з пояснень представника позивача, наданих в ході апеляційного розгляду справи, на вимогу перевіряючих до перевірки позивачем було надано усі наявні документи, в тому числі документи, які підтверджують розрахунки ФОП ОСОБА_5 з комітентами (платіжні доручення та квитанції до прибуткових касових ордерів).

Однак, щодо наявності потреби у посадових осіб відповідача дослідити саме договори комісії позивачу не було повідомлено, при цьому останні були в наявності та надані суду першої інстанції разом з матеріалами позовної заяви.

Разом з тим, апелянт наполягає на тому, що ФОП ОСОБА_5 опис документів, які надавалися до перевірки, не надано, про що посадовими особами відповідача складено акт довільної форми та самостійно складено опис наданих документів.

Так, в п.1.10 Акту зазначено, що при перевірці використано наступні документи: загальні установчі документи, декларації платника єдиного податку, інформацію з бази даних форми 1-ДФ, банківські платіжні документи, договори, угоди, акти виконаних робіт, відомості нарахування, виплати заробітної плати, розрахунки за формою 1ДФ, накладні, акти виконаних робіт, книга обліку доходів і витрат, звітність про суми нарахованого ЄСВ. Також зазначено, що опис наданих для перевірки документів складений ФОП ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 31-32).

Проте, на переконання колегії суддів, наведений перелік документів не може слугувати беззаперечним доказом відсутності у позивача договорів комісії, актів приймання-передачі товару, підсумкових відомостей ресурсів, квитанцій до прибуткових касових ордерів під час здійснення перевірки, враховуючи, що відповідачем не було долучено до матеріалів справи отриманого від позивача опису наданих для перевірки документів. Не зазначений вказаний опис і як додаток до акту перевірки.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що надання безпосередньо договорів комісії, актів приймання-передачі товару, підсумкових відомостей ресурсів, квитанцій до прибуткових касових ордерів у позивача не вимагалось.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що у відповідності до вимог абз. 2 п. 44.6 ст. 44 ПК України позивач мав можливість надати договори комісії, акти приймання-передачі товару, підсумкові відомості ресурсів, квитанції до прибуткових касових ордерів після отримання акту перевірки та до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, враховуючи, що представником позивача в судовому засіданні надано пояснення про те, що надання таких документів після проведення перевірки є правом, а не обов'язком позивача і останнім вирішено скористатися своїм правом подання таких документів саме при звернення до суду.

Що ж до тверджень апелянта про невідповідність видів економічної діяльності, якими має право займатись позивач коду економічної діяльності, який використовується для провадження діяльності за договором комісії, то суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугувала та обставина, що, на переконання апелянта, в період, який перевірявся, позивачем перевищено обсяг доходу для платників єдиного податку третьої групи.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В контексті розгляду даної справи, апелянт намагається обґрунтувати правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посилаючись на відсутність у позивача права на зайняття діяльністю, що підпадає під КВЕД 46.1 "Оптова торгівля за винагороду або на основі контракту", в той час як вказана обставина не була покладена в основу їх прийняття.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо необґрунтованості викладених в акті перевірки висновків податкового органу про порушення позивачем вимог п.п. 4 п. 291.4 ст. 291 ПК України, внаслідок чого занижено податкове зобов'язання з єдиного податку в сумі 168962,84 грн.

Враховуючи, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки в частині встановлення порушень п. 177.2 ст.177, п.181.1 ст. 181 ПК України в результаті чого занижені податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 915669 грн., занижено оподатковуваний (чистий) дохід за 2017 рік в розмірі 38400,00 грн. та порушення п.16-1, Підрозділ 10, Розділ XX. Перехідні положення ПК України, внаслідок чого занижено податкове зобов'язання з військового збору в сумі 576,00 грн. є похідними від висновку податкового органу про заниження ФОП ОСОБА_5 податкового зобов'язання з єдиного податку, то суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта і в цій частині.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 19.06.2018 № , №, №, №, при цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 грудня 2018 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.