Справа № 808/1331/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

10 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/1331/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

секретар судового засідання Лащенко Р.В.

за участі позивача ОСОБА_2

представника відповідача Корольова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.08.2018 р. (суддя Калашник Ю.В., повне судове рішення складено 10.08.2018 р.) в справі № 808/1331/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.03.2018 р. № 2 про застосування штрафу в розмірі 10% в сумі 4508,81 грн. за порушення строків сплати грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.08.2018 р. позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.03.2018 р. № 2.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано приписів п. 129.7 ст. 129 Податкового кодексу України та відсутності підстав для висновку про наявність вини банку в порушенні позивачем строку сплати грошового зобов'язання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 11.03.2013 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, є платником єдиного податку третьої групи відповідно до свідоцтва від 11.03.2013 р. серії НОМЕР_2 ставка єдиного податку - 5%.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем 17.05.2016 р. сформовано платіжне доручення на порталі ПАТ «Фідобанк» №383137352 на сплату єдиного податку за І квартал 2016 року у сумі 45090 грн., граничний термін сплати єдиного податку - 20.05.2016 р. За виконання платіжної операції ПАТ «Фідобанк» утримано комісійні доходи у розмірі 135,27 грн. Кошти у розмірі 45090 грн. списані з рахунку позивача.

У зв'язку із ненадходженням суми єдиного податку до бюджету позивач сформував платіжне доручення № 1 від 26.05.2016 р. на сплату єдиного податку за І квартал 2016 року у сумі 45090 грн. через ПАТ «Мегабанк», платіж проведений банком 26.05.2016 р.

Листом ПУАТ «Фідобанк» позивачу повідомлено, що 20.05.2016 р. на підставі рішення Національного банку № 8 ПУАТ «Фідобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням №783 запроваджено тимчасову адміністрацію.

15.03.2018 р. проведено камеральну перевірку позивача, за результатами якої складений акт № 1573/08-01-49-02/НОМЕР_1. Під час перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати єдиного податку за І квартал 2016 року на 6 днів. На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № 2 від 23.03.2018 р., яким позивачу нараховано штраф у розмірі 10% у сумі 4581,81грн. за затримку на 6 календарних днів сплати грошового зобов'язання з єдиного податку в сумі 45088,81грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач своєчасно вчинив дії щодо сплати єдиного податку, але з вини ПУАТ «Фідобанк» платіж своєчасно не перерахований, тому вважав, що відповідач всупереч нормам п. 129.6 ст.129 Податкового кодексу України прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 17.05.2016 р. сформовано платіжне доручення на порталі ПАТ «Фідобанк» № 383137352 на сплату єдиного податку за І квартал 2016 року у сумі 45090 грн., граничний термін сплати єдиного податку - 20.05.2016 р. За виконання платіжної операції ПАТ «Фідобанк» утримано комісійні доходи у розмірі 135,27грн. Кошти у розмірі 45090 грн. списані з рахунку позивача.

У зв'язку із ненадходженням суми єдиного податку до бюджету позивач сформував платіжне доручення № 1 від 26.05.2016 р. на сплату єдиного податку за І квартал 2016 року у сумі 45090 грн. через ПАТ «Мегабанк», платіж проведений банком 26.05.2016 р.

Листом ПУАТ «Фідобанк» позивача повідомлено, що 20.05.2016 р. на підставі рішення Національного банку № 8 ПУАТ «Фідобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням №783 запроваджено тимчасову адміністрацію.

03.06.2016 р. позивачем повідомлено ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про причини несвоєчасного перерахування єдиного податку за І квартал 2016 року.

Листом від 01.07.2016 р. ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя повідомлено позивача про не надходження єдиного податку в розмірі 45090 грн. 17.05.2016 р.

12.07.2016 р. тимчасовою адміністрацією ПУАТ «Фідобанк» на запит ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя повідомлено, що 17.05.2016 р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 сформоване платіжне доручення № 383137352 на суму 45090 грн. з призначенням платежу: сплата єдиного податку за І квартал 2016 року. Платіж відкладено банком у зв'язку із недостатністю коштів на кореспондентському рахунку банку; номер замовлення 40687879 від 17.05.2016 на суму 45090 грн. на дистанційному каналі «Фідомаркет» залишився в статусі «Не виконано»; вказано про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних, про запровадження тимчасової адміністрації та про початок процедури виведення ПУАТ «Фідобанк» з ринку.

15.03.2018 р. проведено камеральну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань своєчасності сплати єдиного податку, за результатами якої складено акт № 1573/08-01-49-02/НОМЕР_1. Перевіркою встановлено порушення позивачем термінів сплати єдиного податку за І квартал 2016 року на 6 днів.

На підставі вказаного акту перевірки 23.03.2018 р. ГУ ДФС прийняте податкове повідомлення-рішення № 2 про застосування до позивача штрафу в розмірі 10% у сумі 4581,81грн. за затримку на 6 календарних днів сплати грошового зобов'язання з єдиного податку в сумі 45088,81грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між учасниками справи, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 р. № 2346-ІІІ (далі - Закон № 2346-ІІІ), Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976 (далі - Інструкція).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Згідно з п. 296.3 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Таким чином, граничним строком сплати єдиного податку за 1 квартал 2016 р. позивачем як платником єдиного податку третьої групи є 20 травня 2016 р.

Позивачем 17.05.2016 р. сформовано платіжне доручення на порталі ПАТ «Фідобанк» № 383137352 на сплату єдиного податку за 1 квартал 2016 року у сумі 45090 грн., кошти в сумі 45090 грн. списані з рахунку позивача, проте банком не перераховано на рахунок контролюючого органу.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону № 2346-ІІІ визначено, що переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Пунктом 1.30 статті 1 цього Закону встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону № 2346-ІІІ банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до підпункту 16.5.2 пункту 16.2 статті 16 Закону № 2346-ІІІ днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Положенням пункту 22.4 статті 22 Закону № 2346-ІІІ передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

В цьому випадку платником податку у повному обсязі та у встановлений законодавством строк виконаний обов'язок зі сплати авансового внеску шляхом переказу грошових коштів через банківську установу, при цьому переказ для платника є завершеним з дати надходження розрахункового документу на виконання до банку, тобто з 17.05.2016 р.

Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-ІІІ).

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 вказаного Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Таким чином, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, зокрема, з моментом прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Неперерахування податку банком у день подання позивачем платіжного документу не є наслідком винних дій платника податку (позивача у справі), в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення в розумінні статті 109 Податкового кодексу України, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про неможливість застосування до позивача штрафних санкцій, визначених статтею 126 цього кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28 серпня 2018 року в справі №826/19338/14.

Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції приписів п. 129.7 ст. 129 Податкового кодексу України є необґрунтованими.

Так, за приписами пункту 129.7 статті 129 Податкового кодексу України не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Вказана норма повинна застосовуватися у взаємозв'язку з положеннями пункту 129.6 статті 129 цього кодексу, яка встановлює відповідальність саме банківських установ за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та жодним чином не встановлює вини платників податків за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання у разі порушення строку перерахування податків банківськими установами внаслідок нестачі вільного залишку коштів на кореспондентському рахунку банку внаслідок регулювання Національним банком економічних нормативів такого банку.

Суд зазначає, що з наданням платком податку до установи банку платіжного документу на перерахування податку до бюджету, згідно з яким платник ініціює сплату, а банк приймає такий документ, обов'язок такого платника щодо сплати такого податку припиняється. Тому днем сплати податку до бюджету вважається день, коли банк прийняв документ на перерахування податку до бюджету на виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 03.04.2018 у справі № 809/3851/15.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.08.2018 р. в справі № 808/1331/18 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.08.2018 р. в справі № 808/1331/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10.12.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11.12.2018 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко