Справа № 623/3618/18
Суддя: Бєссонова Т. Д.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/3618/18
Номер провадження 2-а/623/82/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря Ноль С.В.,

судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізюмі адміністративну справу № 623/3618/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора СРПП Ізюмського ГУНП у Харківській області Курбатова Максима Вікторовича про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в :

16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративною позовною заявою, у якій просив визнати незаконними дії суб'єкту владних повноважень у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та скасувати постанову серії НК № 853526 від 06 жовтня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_2 06.10.2018 року о 20 год. 40 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 21031, державний номер 43970 та не мав при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.1 ( б) Правил дорожнього руху України.

Позивач заперечує факт порушення. Вважає, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, було порушено норми процесуального та матеріального права. Дії інспектора щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, є протиправними.

06 жовтня 2018 року він рухався по вул. Покровській в м. Ізюм, Харківської області на автомобілі НОМЕР_1, яким керує за дорученням. Правил дорожнього руху не порушував. Проте був безпідставно зупинений інспектором поліції. Інспектор повідомив , що на автомобілі нібито не працює ліве габаритне світло, не працює підсвітка номерного знаку та попросив надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного ( не зазначивши обґрунтованих причин для цього). Позивач надав інспектору посвідчення водія, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відразу не знайшов , так як не знав де власник автомобіля його тримає і попросив інспектора зачекати, пошук ускладнювало відсутність світла у автомобілі, адже це була темна пора доби. Хвилин через п'ять -сім інспектор повернувся з власного авто вже з заповненою постановою про притягнення до адміністративної відповідальності та запропонував позивачу її підписати. Позивач написав пояснення, які прикріпив до постанови, підписав постанову, після чого інспектор віддав йому водійське посвідчення та копію постанови.

Інспектором було винесено постанову серії НК № 853526 без повідомлення про розгляд справи; не було роз'яснено права, передбачені ст.268 КУПАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню з підстав того, що інспектор заздалегідь був переконаний в вині позивача, не міг об'єктивно з'ясувати обставини справи, що є грубим порушенням всебічного розгляду справи, навіть не розглянувши справи позбавив позивача всіх гарантованих законом прав, в тому числі і щодо реалізації права на захист, одразу виніс постанову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилається на те, що йому не були роз'яснення його права та не надано права скористатись послугами адвоката.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення складена у відповідності до вимог закону. 06.10.2018 року позивач рухався на автомобілі у якого не працював лівий габаритний вогонь, в зв"язку з чим і був зупинений працівником поліції. При перевірці документів водій повідомив, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу забув в іншій куртці. Водію було повідомлено про розгляд відносно нього справи про притягнення до адміністративної відповідальності, роз"яснено його права, жодних клопотань про відкладення розгляду справи водій не заявляв. В патрульному автомобілі була складена постанова з якою водія було ознайомлено під підпис, копія якої була вручена водієві.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення осіб до адміністративної відповідальності є однією із конституційних гарантій реалізації принципу законності.

Правовою основою оскаржень рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є Кодекс України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984 року (далі- КУпАП). Так, згідно із ст. 7 КУпАП додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем із боку вищих за ієрархією органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. При цьому ст. 287 КУпАП встановлено, що постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Безпосередньо порядок оскарження рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності передбачено ст. 288 КУпАП, з системного аналізу якої можна зробити висновок про те, що чинним законодавством передбачено два способи оскарження рішень у справах про адміністративну відповідальність - адміністративний (позасудовий) та судовий.

Судовий порядок оскарження рішень у справах про адміністративну відповідальність регламентує ст. 55 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому правовою основою такої процедури є Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно вимог частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Правила дорожнього руху України (далі по тексту - ПДР України), які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 відповідно до Закону України "Про дорожній рух' встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.3 та п. 1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до постанови серії НК № 853526 від 06 жовтня 2018 року ОСОБА_2 о 20 год. 40 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 21031, державний номер 43970 та не мав при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.1 ( б) Правил дорожнього руху України.

Згідно вказаної постанови позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За ч. 1, 2 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов'язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Позивач в своєму позові зазначає те, що не зміг знайти свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та надати його на вимогу працівника поліції, оскільки останній відмовся чекати поки він це зробить.

В судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу він поліцейському не надав.

Таким чином, суд вважає, що дії позивача суперечили вимогам п.2.1"б" ПДР України, де вказано, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: реєстраційний документ на транспортний засіб. Для спростування даного факту суду не було надано відповідних доказів.

Судом встановлена правомірність дій працівника патрульної поліції в частині винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань, та розцінюються судом, як бажання уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи зібрані по справі докази, відсутність доказів, які спростовують факт порушення п.2.1"б" ПДР України позивачем, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в його діях порушення п.2.1 "б" ПДР України, та правомірності притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти до уваги заперечення позивача, оскільки ці твердження є непослідовні, суперечливі і не відповідають встановленим обставинам по справі, а тому аналізуючи наведені факти, приймаючи до уваги, те що дотримання правил дорожнього руху є невід'ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, суд приходить до переконання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а згідно вимог ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Особи які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи докази на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, правомірним та законним, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Що стосується порушення суб'єктом владних повноважень процедури розгляду справи про адмінправопорушення:

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 надано офіційне тлумачення положенням частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, зміни до ст.258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України.

Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

З огляду на викладене, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п'ята статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв

Отже, враховуючи що до повноваження інспектора сектору реагування патрульної поліції Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 входив розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладання адміністративних стягнень, які передбачені ч.1 ст.126 КУпАП, в судовому засіданні позивач підтвердив, що він не просив при розгляді адміністративної справи забезпечити йому адвоката, а посилання на те, що йому не були роз'ясненні його права суд не бере до уваги, оскільки позивач не надав жодних доказів , які б це підтверджували, а тому відсутні підстави для визнання таких дій незаконними та задоволення позову у цій частині.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.5, 6,8,9, 14,241,242,243,244, 245,246, 286 КАС України, статтями 18,279,280 КУпАП суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позовуОСОБА_2 до Інспектора СРПП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про визнання протиправними дії та скасування постанови МК № 853526 від 06.10.2018 року - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України, можуть бути подані протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку встановленому ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України

Суддя: