Справа № 826/3256/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3256/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

В С Т А Н О В И В :

Житлово-будівельний кооператив "Оперний" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - товариства з обмеженої відповідальності "Виробничий комбінат Спілки композиторів України", у якій просив суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора по проведенню 22.04.2016 державної реєстрації права власності (номер запису про право власності 14342880) на приміщення №183 загальною площею 154,2 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 91), яке знаходиться по вул. Івана Франка, 30 у м. Києві, за ТОВ "Виробничий комбінат Спілки композиторів України";

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29439973 від 27.04.2016, яким за третьою особою зареєстроване право приватної власності на приміщення №183 загальною площею 154,2 кв.м., яке знаходиться по вул. Івана Франка, 30 у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Представник ТОВ "Виробничий комбінат Спілки композиторів України" Курцев Ігор Миколайович 22.04.2016 звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), а саме: щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - приміщення №183, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 30.

Разом із заявою державному реєстратору було надано копію постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2012 №2а-2344/12/2670, якою позов Виробничого комбінату Спілки композиторів України задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо розгляду у встановлені строки заяви Виробничого комбінату Спілки композиторів України про реєстрацію за Виробничим комбінатом Спілки композиторів України права власності на нежиле приміщення № 183, яке вбудоване в жилий будинок №30 по вулиці Івана Франка в м. Києві площею 225 кв.м. Зобов'язано Головне управління комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянути заяву Виробничого комбінату Спілки композиторів України про реєстрацію за ним права власності на вказане нежиле приміщення в місячний строк з дати набрання рішенням законної сили.

За результатом розгляду вказаної заяви та доданих документів, відповідачем 27.04.2016 прийнято рішення (номер запису про право власності 14342880) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого 22.04.2016 проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення 183 за адресою: м. Київ, вул. Франка Івана, буд. 30 за ТОВ "Виробничий комбінат спілки композиторів України".

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 5 вказаного Закону зазначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах та наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частина перша статті 18 Закону № 1952-IV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 18 Закону України №1952-IV встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини 4 статті 24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:

1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав;

3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Згідно з пунктом 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, (далі - Порядок №1127) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Пункт 9 Порядку №1127 визначає, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що затверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що 22.04.2016 Курцев Ігор Миколайович звернувся до Управління державної реєстрації із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) за реєстраційним номером № 16623307, а саме - щодо реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна - приміщення №183, розташованого за адресою: м.Київ, вул.Івана Франка, 30.

Згідно довідки Національної спілки композиторів України від 09.02.2012 вих.№33 виробничий комбінат СК України був створений Українським відділенням Музичного фонду Спілки композиторів СРСР, як його структурний підрозділ з правами юридичної особи.

Інвестування коштів в будівництво нежилих приміщень (орієнтована площа 225 кв.м., цокольний поверх) за адресою: вул.Івана Франка, 30, Київ, здійснювалося Виробничим комбінатом Українського відділення Музичного фонду СРСР. Після введення будинку по вул.Івана Франка, 30 в експлуатацію зазначені нежитлові приміщення були передані Виробничому комбінату СК України.

Рішенням виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих Радянського району м. Києва від 16 грудня 1965 року № 1579 надано згоду кооперативу «Оперний» передати «Музфонду» приміщення цокольного та підвального поверхів в будинку по вул. Франка, 30 та дозволено «Музфонду» Спілки композиторів України вступити до кооперативу «Оперний» і внести грошовий пай на будівництво приміщень цокольного та підвального поверхів в розмірі, передбаченим кошторисом на будівництво житлового будинку.

25 грудня 1965 року між Житлово-будівельним кооперативом «Оперний»та Українським відділенням Музичного фонду СРСР («Музфонд») укладений договір про пайову участь, згідно якого ЖБК «Оперний» передав Українському відділенню Музфонду СРСР нежитлові приміщення, вбудовані на підвальному та цокольному поверхах площею 225 кв.м. в будинку по вул. Івана Франка, 30.

Також у вказаному договорі зазначено, що «Музфонд» вносить свій пай на будівництво нежитлових приміщень, вбудованих в цокольному на підвальному поверхах будинку в розмірі, визначеному проектною організацією по проектному замовленню в розмірі 20 000 рублів з подальшим уточненням розміру паю згідно робочих креслень.

Платіжним дорученням № 69 від 29 квітня 1966 року Українське відділення Музфонду СРСР перерахувало кошти на будівництво будинку в розмірі 430 000 рублів.

Відповідно до акту Державної приймальної комісії від 9 січня 1968 року будинок за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 30 прийнято в експлуатацію.

Рішенням № 134/1 виконавчого комітету Київської міської ради трудящих від 24 січня 1968 року затверджено акт Державної приймальної комісії про введення в експлуатацію житлових та громадських будинків.

01 жовтня 2001 року між Житлово-будівельним кооперативом «Оперний» та Виробничим Комбінатом Спілки композиторів України укладений договір про складання розподільчого балансу по будинку за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 30, згідно якого загальна площа будинку складає 1 594 кв.м, з яких: Житлово-будівельному кооперативу «Оперний» належить 1 364 кв.м. жилих приміщень, Виробничому комбінату Спілки композиторів України 225 кв.м. нежилих приміщень підвального та цокольного поверхів.

Відповідно до Протоколу №1 загальних зборів Учасників ТОВ "Виробничий комбінат Спілки композиторів України" від 19.08.2015 створено ТОВ "Виробничий комбінат Спілки композиторів України" шляхом перетворення (зміна організаційно-правової форми) Виробничого комбінату спілки композиторів України, що підтверджується рішенням про перетворення прийняте Засіданням секретаріату правління Національної спілки композиторів України, Протокол №6 від 05.05.2015 та Протоколом 7 від 18.08.2015, що спростовує доводи позивача відносно того, що ТОВ "Виробничий комбінат Мпілки композиторів України" і Виробничий комбінат Спілки композиторів України є різними юридичними особами.

Крім того, як встановлено судовим рішенням у справі №2а-2344/12/2670 спірний об'єкт нерухомості створено у результаті спільної інвестиційної діяльності.

Згідно пункту 63 Порядку №1127 для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подаються, зокрема документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об'єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо), або довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що у відповідність зазначеної норми позивачем надано договір про пайову участь в будівництві та передачу цокольного і підвального приміщень від 25.12.1965.

Крім того, вказаним пунктом Порядку №1127 передбачено подання технічного паспорту на окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомого майна.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи підтверджують надання позивачем зазначеного документу, а саме - технічного паспорту від 24.03.2011, виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Як вже було зазначено, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно з абзацами першим та другим пункту 20 Порядку 1127 у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об'єкту нерухомого майна, об'єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

За наявності зареєстрованих речових прав на такий об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про суб'єктів цих прав до відповідного відкритого розділу.

Отже, встановивши відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності, відповідач обґрунтовано відкрив розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перенісши наявне обтяження із Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, та вніс запис про обтяження №14342914, а відтак прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.04.2016 №29439973.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

v