Справа № 9901/617/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2018 року

м. Київ

справа №9901/617/18

адміністративне провадження №П/9901/617/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., Мороз Л.Л., Коваленко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кочерги В.П.;

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача Ліходій О.О.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_3 (надалі також - позивач) звернувся до Верховного Суду як до суду першої інстанції із позовною заявою до Вищої ради правосуддя (надалі - відповідач, Рада, ВРП), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Ради від 10 травня 2018 року № 1362/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» (надалі - Спірне рішення, Оскаржуване рішення, Рішення № 1362/0/15-18).

Незаконність Оскаржуваного рішення позивач обґрунтував тим, що відповідачем застосовано до нього найсуворіше дисциплінарне стягнення (звільнення) за вчинення адміністративного проступку, яке не було пов'язано із здійсненням правосуддя, є непропорційним до скоєного. На думку ОСОБА_3, його дії, пов`язані з керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, не спричинили тяжких наслідків для жодної особи, а тому, враховуючи його позитивну характеристику, високий показник його роботи на посаді судді, відсутність будь-яких дисциплінарних стягнень, щире каяття, не могли стати підставою для прийняття відповідачем рішення про його звільнення.

Окрім того, позивач у своїй заяві вказав, що Рішення № 1362/0/15-18 не узгоджується із практикою ВРП, навівши у своєму позові номера справ, в яких Рада до інших суддів, якими було вчинено аналогічне адміністративне правопорушення, застосувала лише тимчасове відсторонення від посади з позбавленням права на отримання доплат та направлення для проходження курсу підвищення кваліфікації. А тому позивач вважає, що відповідач, застосовуючи щодо нього дисциплінарне стягнення, порушив принцип юридичної визначеності.

Також позивач зазначив, що Радою не було враховано подану ним його нову характеристику та безпідставно вказано про неодноразове вчинення ним адміністративного правопорушення.

Представником відповідача надіслано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що Оскаржуване Рішення прийнято на підставі наданих відповідачу повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Також Рада наголосила, що законодавець чітко визначив вичерпний перелік підстав для оскарження та скасування рішення про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України. У свою чергу, Оскаржуване рішення ухвалено у спеціальному приміщенні(нарадчій кімнаті), повноважним складом ВРП та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні.

Окрім того, представник Ради зазначив, що доводи позову є тотожними з доводами скарги позивача до Великої Палати Верховного Суду. Обставини, встановлені постановою Великої Палати Верховного Суду від 5 липня 2018 року в силу норм частини четвертої статті 78 КАС України, є такими, що не підлягають доказуванню при вирішенні цієї справи. Рішення про звільнення позивача з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України є похідним від рішення, яке було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

Щодо тверджень ОСОБА_3 про застосування до інших суддів за аналогічні правопорушення більш м'яких дисциплінарних стягнень, то Рада зазначила, що наведені позивачем справи не є подібними, оскільки в них, на відміну від справи позивача, не було встановлено судовими рішеннями факту перебування особи за кермом у стані алкогольного сп'яніння та не притягнуто їх до адміністративної відповідальності рішенням суду.

Стосовно неврахування Радою нової характеристики ОСОБА_3 при прийнятті Рішення № 1362/0/15-18, то представник ВРП вказав, що її також було враховано і відображено у Оскаржуваному рішенні.

Представник позивача під час судового засідання просив позов задовольнити. Пояснив, що рішення ВРП не містить мотивів щодо підстав звільнення позивача, а тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача просив відмовити в позові. Наголосив, що оскаржене рішення є похідним від рішення Другої Дисциплінарної палати, яке позивач оскаржив до Великої Палати Верховного Суду, проте у задоволенні його скарги було відмовлено, а рішення ВПР від 27 березня 2018 року залишено без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Судом встановлені наступні обставини.

20 жовтня 2009 року Указом Президента України № 842/2009 ОСОБА_3 призначений на посаду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області строком на п'ять років.

2 жовтня 2017 року Друга дисциплінарна палата ВРП розглянула дисциплінарну справу стосовно судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_3, яка була відкрита за скаргою прокурора Закарпатської області, та прийняла рішення № 3075/2дп/15-17 відповідно до якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді внесення подання до Вищої ради правосуддя про звільнення його з посади.

У цьому рішенні вказано, що 16 грудня 2016 року до ВРП надійшла скарга прокурора Закарпатської області щодо дисциплінарного проступку судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_3 У скарзі зазначено, що вказаний суддя неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, пов'язані з керуванням транспортного засобу у стані алкогольного сп'яніння.

Дане рішення оскаржено позивачем до ВРП.

27 березня 2018 року Радою прийнято рішення № 906/0/15-18, яким залишено без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 2 жовтня 2017 року № 3075/2дп/15-17 про притягнення судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

Рішення ВРП ОСОБА_3 оскаржив до Великої Палати Верховного Суду.

5 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову, якою залишила без змін рішення ВРП від 27 березня 2018 року «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 2 жовтня 2017 року про притягнення судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності».

10 травня 2018 року ВРП прийняла рішення № 1362/0/15-18, яким позивача звільнено з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Не погоджуючись із Рішенням № 1362/0/15-18, позивач звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції із цим позовом.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведена законність Спірного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді, зокрема, є вчинення ним істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 звільнено з посади судді з підстав допущення ним поведінки, що порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, враховуючи питання дотримання етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя на момент прийняття Оскаржуваного рішення визначав Закон України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (надалі - Закон № 1798-VIII).

Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 1798-VIII дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

Дисциплінарне провадження включає:

1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги;

2) відкриття дисциплінарної справи;

3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, Оскаржуване рішення є результатом притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

У свою чергу, наявність в діях ОСОБА_3 ознак дисциплінарного правопорушення було встановлено рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 2 жовтня 2017 року, яке за наслідками перегляду ВРП залишено без змін рішенням від 27 березня 2018 року, та в подальшому переглянуто Великою Палатою Верховного Суду і залишено без змін постановою від 5 липня 2018 року (справа № 11-530сап18).

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене та те, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 липня 2018 року у справі № 11-530сап18 набрала законної сили 5 липня 2018 року, колегія суддів приходить до висновку про встановлення судовим рішенням факту наявності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення. А тому дане питання не підлягає дослідженню в процесі розгляду цієї справи.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою, третьою, шостою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов'язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

Приймаючи Оскаржуване рішення, ВРП та її дисциплінарним органом встановлено, що позивач допустив грубе одноразове порушення правил суддівської етики, яке порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя.

У свою чергу, ВРП, приймаючи Спірне рішення, лише реалізувала результат дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_3

Таким чином, враховуючи наявність судового рішення, що набрало законної сили та яким встановлено наявність підстав для застосування до позивача відповідного дисциплінарного стягнення, та враховуючи наявність визначених чинним законодавством повноважень ВРП щодо прийняття Спірного рішення, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246, 266 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2018 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон,

Я.О. Берназюк,

М.І. Грицiв,

Л.Л. Мороз,

Н.В. Коваленко,

Судді Верховного Суду