Справа № 263/11815/18
Суддя: Шевченко О. А.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/396/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2018 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судд іШевченко О.А ., при секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя справу за адміністративним позовом адвоката ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, до поліцейського роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі по адміністративне правопорушення, тетеря особа: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що постановою відповідача від 22.08.2018р. серія НК № 385173 до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, а саме за те, що він 22.08.2018р. о 14-45 на 500 км. А/Д М-18 Харків - Симферопіль керував транспортним засобом Mercedes-Bens Sprinter 416 CDI, номерний знак НОМЕР_1, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, та у якому не працюють, а саме, відсутні аварійні виходи, чим порушив п. 31.4.7 «г» ПДР України. Крім відсутності посилань на докази, постанова ОСОБА_3 містить взаємовиключні судження, що виражається в тому, що, з однієї сторони, на транспортному засобі, яким керував ОСОБА_2, не працюють аварійні виходи, а з другої сторони, аварійні виходи відсутні. Зауважує, що не працювати можуть тільки існуючі аварійні виходи. п. 31.4.7 «г», забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності не працюють передбачені конструкцією аварійні виходи. Але, в постанові поліцейського ОСОБА_3 відсутні будь-які відомості про наявність та місце знаходження в транспортному засобі Mercedes-Bens Sprinter 416 CDI, номерний знак НОМЕР_1 аварійних виходів, та про характер їх несправностей. Відповідність технічного стану і обладнання транспортного засобу Mercedes-Bens Sprinter 416 CDI, номерний знак НОМЕР_1 конструкції транспортного засобу, а також правилам дорожнього руху і технічної експлуатації підтверджується технічним паспортом на даний транспортний засіб, ліцензією Державної служби з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу та дорожнім листом. На підставі викладеного просить Постанову поліцейського роти Н* 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП капралу поліції ОСОБА_3 від 22.08.2018р. серія НК Н* 385173 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП визнати протиправною та скасувати, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 2000 грн.
Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та задоволенням позову.
Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. При цьому в матеріалах справи маються поштові увідомлення про вручення відповідачу судових повісток про виклик до суду.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав відзив на позов, в якому зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечуючи проти задоволенням позову на підставі наступного. Позивач 22 серпня 2018 року близько 14 год. 45 хв. На А/Д М-18 Харків - Сімферополь 500 км керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI днз АН6286СХ, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, у якому не працюють ( відсутні ) аварійні виходи, чим порушив вимоги п. 31.4.7 (г) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 121 КУпАП. як вказано в письмовому рапорті поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП капрала поліції ОСОБА_3, аварійні виходи в транспортному засобі позивача із боку та позаду ТЗ, а саме задніх та бокових дверей, були заварені та переобладнані, тобто в дійсності вони були фактично відсутніми, оскільки скористатись ними в пасажирів та водія не було фізичної можливості. Таким чином позивач порушив правила і вчинив правопорушення, керуючи транспортним засобом, що має технічні несправності, рух з якими заборонений. Також зауважено, що при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, в той час як з матеріалів справи вбачається що, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 2000 гривень 00 копійок, позивачем, всупереч чинному законодавству, не було надано жодних доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що постановою поліцейського роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 від 22.08.2018 року серія НК № 385173 до ОСОБА_2 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, а саме за те, що він 22.08.2018р. о 14-45 на 500 км. А/Д М-18 Харків - Симферопіль керував транспортним засобом Mercedes-Bens Sprinter 416 CDI, номерний знак НОМЕР_1, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, та у якому не працюють, а саме, відсутні аварійні виходи, чим порушив п. 31.4.7 «г» ПДР України.
Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною 2 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.
П. 31.4.7 «г» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла.
Статтею 283 КУпАП зокрема визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч.1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.
В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.
Так, в оскаржувані постанові відсутні жодні відомості про письмовий рапорт поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП капрала поліції ОСОБА_3, згідного якого аварійні виходи в транспортному засобі позивача із боку та позаду ТЗ, а саме задніх та бокових дверей, були заварені та переобладнані, тобто в дійсності вони були фактично відсутніми.
Таким чином судом не може братись до уваги вказаний рапорт та відомості, які містяться в ньому, як підстава для відмови в задоволенні позову.
При цьому, позивач стверджує, що відповідність технічного стану і обладнання транспортного засобу Mercedes-Bens Sprinter 416 CDI, номерний знак НОМЕР_1 конструкції транспортного засобу, а також правилам дорожнього руху і технічної експлуатації підтверджується технічним паспортом на даний транспортний засіб, ліцензією Державної служби з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу та дорожнім листом
Вищевказане твердження позивача відповідачем не спростоване.
Таким чином, відповідач як субєкт владних повноважень належним чином не виконав свій обовязок щодо доказування правомірності свого рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 121 КУпАП, та відповідно не довів наявність у діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення, а саме експлуатація позивачем транспортного засобу за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам аварійних виходів.
Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
В рекомендації № R (91)1 ОСОБА_4 Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).
Відповідно до ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд, скасовує постанову і закриває справу, змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.п.2,3 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій.
Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
У зв'язку з неподання суб'єктом владних повноважень доказів, не повідомлення суд про причин ненадання таких доказів, суд вирішує справу на підставі наявних доказів та визнає обставини, на які посилається позивач, а саме відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху України, що відповідає положенням ч.5 ст.77, ч.9 ст.80 КАС України.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративних правопорушень в діях позивача, а отже рішення відповідача слід вважати необґрунтованим, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, проте частковому.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу розмірі 2000,00 грн., то слід зауважити наступне.
Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи,з окрема витрати на правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Відповідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 8ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) . Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно ч. 1ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, заявлена вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, є необґрунтованою, оскільки позивач документально не підтвердив та не довів витрати в зазначеному розмірі, а також не вказав про поважність причин неподання зазначених доказів до закінчення судових дебатів, а тому дана вимога не може бути задоволена судом.
Керуючись ст.2, 72-77, 86, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, ст. 122 ч.2, ст. 247, ст. 251, ст. 280, 284, 293 ч.3 КУпАП, суд,
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, до поліцейського роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі по адміністративне правопорушення, тетеря особа: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, задовольнити частково.
Скасувати поліцейського роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 від 22.08.2018 року серія НК № 385173 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 закрити.
В задоволенні інших вимог відмовити.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Першого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.
Суддя О.А. Шевченко