Справа № 1240/2616/18
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року справа №1240/2616/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Шишова О.О., Блохіна А.А., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участі представника відповідачів Матусевича Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року (повне судове рішення складено 30 жовтня 2018 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 1240/2616/18 (суддя в І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач 1, ГУНП в Луганській області), Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі - відповідач 2, ГУМВС у Луганській області в особі ліквідаційної комісії), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.23-30), просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 у нарахуванні та виплаті компенсації середнього заробітку за час затримки в період з 16.07.2018 по 29.07.2018 виплати грошової допомоги при звільненні у розмірі 3884,40 грн.;

- стягнути з відповідача 1 на користь Позивача суму середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні по день фактичних виплат у розмірі 3884,40 грн., а саме: за час затримки в період з 16.07.2018 по 29.07.2018 виплати грошової допомоги при звільненні;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні за період проходження служби в Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області в 2014-2015 роках (до 07.11.2015) у кількості 45 діб у розмірі 12485,25 грн.;

- стягнути з відповідача 2 на користь Позивача компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні за період проходження служби в Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області в 2014-2015 роках (до 07.11.2015) у кількості 45 діб у розмірі 12485,25 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що з 18.09.1996 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області, з 07.11.2016 - в ГУНП у Луганській області. Наказом начальника ГУНП в Луганській області від 13.07.2018 № 287 о/с Позивача звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) з 16.07.2018. Відповідно до наказу начальника ГУНП в Луганській області від 13.07.2018 № 287 о/с відповідач 1 повинен був виплатити одноразову грошову допомогу в день звільнення зі служби в сумі 34 199,09 грн., а саме: 16.07.2018. Проте одноразова грошова допомога при звільненні виплачена лише 30.07.2018 в сумі 34 199,09 грн., отже відповідач 1 повинен виплатити компенсацію за затримку з 16.07.2018 по 29.07.2018 розрахунку при звільненні (виплата одноразової грошової допомоги при звільненні) у сумі 4129,46 грн. Також, відповідно до наказу начальника ГУНП в Луганській області від 13.07.2018 № 287 о/с вислуга років на день звільнення позивача, а саме: 16.07.2018 у календарному обчисленні становить 23 роки 06 місяців 14 днів, у пільговому обчисленні 30 років 10 місяців 21 день, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку. За 2014 рік невикористана відпустка позивача складає 30 діб, за 2015 рік невикористана відпустка позивача складає 15 діб, а відповідач 2 компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні за 2014-2015 роки у кількості 45 діб не виплатив, отже виплаті підлягає й компенсація за невикористані дні відпустки при звільненні за 2014-2015 роки у кількості 45 діб у сумі 13 273,20 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначені доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, зокрема, апелянт наголошує, що дії відповідачів суперечать положенням законодавства, яке регулює спірні правовідносини, тому грубо порушують його права.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачем 1 та відповідачем 2 висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідачів заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Позивач до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 18.09.1996 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області, з 07.11.2016 - в ГУНП в Луганській області (арк.спр.55).

Згідно наказу начальника ГУНП в Луганській області від 13.07.2018 № 287 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) з 16.07.2018 (арк.спр.12).

Відповідно довідки ГУНП в Луганській області від 04.10.2018 № 885/111/22-2018 повний розрахунок з ОСОБА_2 був проведений 30.07.2018 у сумі 38091,17 грн. (арк.спр.48).

З довідки Старобільського РВ ГУМВС у Луганській області від 04.10.2018 № 14268 вбачається, що за 2014 рік компенсація за невикористані дні відпустки ОСОБА_2 не нараховувалась та не виплачувалась; за 2015 рік згідно наказу Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області від 01.12.2015 №3 «Про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку» ОСОБА_2 встановлено невикористану відпустку у 2015 році у кількості 7 діб. У квітні 2016 року грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у кількості 7 діб нараховано у сумі 555,31 грн. та 14.04.2016 з відрахуванням військового збору (1,5%) перераховано на картковий рахунок у сумі 546,98 грн. на ім'я позивача (арк. спр. 54).

Згідно довідки Старобільського РВ ГУМВС у Луганській області від 02.10.2018 № 14178/111/43-2018 за час служби у Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_2 перебував у відпустці за 2014 рік з 26.11.2014, у кількості 10 діб, наказ Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області № 28 о/с від 09.12.2014. З 01.01.2015 по 06.11.2015 перебував у відпустці з 03.04.2015, у кількості 30 діб, наказ Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області № 2 о/с від 07.04.2015. Залишок відпустки за 2014 рік складає 30 дів, та залишок за 2015 рік - з 01.01.2015 по 06.11.2015 складає 7 діб (арк.спр.56).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проводиться Національною поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень ГУНП в Луганській області. Крім того, роком звільнення позивача є 2018 рік, а не 2014 або 2015 рік, отже, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 2 сум компенсації за невикористану відпустку за 2014-2015 роки є нормативно не обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена п.10 Постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова), не входить до складових грошового забезпечення, а одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена п.10 Постанови, нараховується та сплачується відповідно до умов, встановлених Порядком, затвердженим наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 (далі - Порядок).

Пунктом 14 Постанови передбачено, що одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв'язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання.

Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 був затверджений Порядок, відповідно до пункту 1 передбачено, що цей порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Відповідно до пункту п.3 Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, одноразові додаткові види грошового забезпечення. В свою чергу пунктом 23 Порядку передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Таким чином, по-перше, одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена п.10 Постанови, не входить до складових грошового забезпечення, а, по-друге, одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена п.10 Постанови, нараховується та сплачується відповідно умов, встановлених Порядком, затвердженим наказом МВС України № 260 від 06.04.2016.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що керівники бюджетних установ утримують численність працівників, військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ кошторисах.

В свою чергу пунктом 7 Порядку зазначено, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

З наведених норм діючого законодавства необхідно здійснити висновок, що одноразова грошова допомога при звільненні здійснюється на підставі Порядку, але за рахунок додаткових асигнувань, які надаються Національною поліцією України з видатків, передбачених у державному бюджеті на утримання Національної поліції, а відповідними кошторисами органів поліції не передбачаються.

Таким чином, виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проводиться Національною поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень ГУНП в Луганській області.

При цьому діюче законодавство не містить приписів щодо обов'язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення зі служби.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 в справі № 820/1134/17.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 сум компенсації за невикористану відпустку за 2014-2015 роки не підлягають задоволенню, а роком звільнення позивача є 2018 рік, з огляду на таке.

Пунктом 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ визначено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що передбачене нею право на отримання грошової компенсації гарантується особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, виключно за відпустку, яку ними не використано в році звільнення.

Аналогічна позиція підтверджується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 по справі № 21-413а14 та постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 816/2250/15.

Таким чином, враховуючи підстави для стягнення з відповідачів середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, які визначені позивачем та які стосуються невиплати у день звільнення одноразової грошової допомоги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 1240/2616/18 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 12 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов