Справа № 0640/4229/18
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м.Житомир справа № 0640/4229/18

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Кемілайн-Агро" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.06.2018 року №, №, №, №, №,

встановив:

Приватне підприємство "Кемілайн-Агро" звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.06.2018 року №, №, №, №, №.

Заявами від 04.10.2018року та від 22.10.2018року Позивач уточнила та зменшила позовні вимоги і виправила технічні помилки в позовній заяві.

Ухвалою суду від 29.08.2018року відкрито провадження в адміністративній справі і її призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 31.10.2018року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що Відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015року по 31.03.2017року. За результатами такої перевірки, на думку представника Позивача, уповноважені особи податкового органу безпідставно прийшли до висновку про нереальність господарських операцій підприємства з ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" щодо придбання гофроящиків, каністр та піддонів, з ТОВ "АЛЕКС ГРУП" щодо придбання неонолу та з ТОВ "Евро Спецпроект" щодо придбання мідного купоросу та сталевих емальованих ємностей.

Вказані господарські операції, як зазначила представник Позивача, мали реальний характер і підтверджуються всіма необхідними документами. Правомірність визначення підприємством своїх фінансових результатів підтверджується висновком експертного економічного дослідження, проведеного Житомирським відділенням КНДІСЕ.

На думку представника Позивача, уповноважені особи податкового органу безпідставно зробили висновок про порушення платником вимог законодавства щодо обігу готівки, так як жодні кошти в підзвіт працівникам підприємства не видавалися, а подані документи щодо витрат працівників при їх відрядженні відповідають вимогам чинного законодавства. Безпідставними є також висновки податкового органу щодо наявності підстав для нарахування фінансових санкцій за своєчасне перерахування підприємством грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, але на інший бюджетний рахунок.

Представники Відповідача, Головного управління ДФС у Житомирській області, проти позову заперечили і пояснили, що дійсно уповноваженими посадовими особами податкового органу була проведена документальна планова виїзна перевірка підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015року по 31.03.2017року, про що складено акт перевірки від 17.05.2018року. За результатами такої перевірки, на думку представників Відповідача, правомірно було встановлено заниження платником податкових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість, зумовлених відсутністю належних документів на підтвердження господарських операції з ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" щодо придбання гофроящиків, каністр та піддонів, з ТОВ "АЛЕКС ГРУП" щодо придбання неонолу та з ТОВ "Евро Спецпроект" щодо придбання мідного купоросу та сталевих емальованих ємностей.

Крім того, платником перевищено ліміт готівки в касі підприємства, в тому числі при видачі коштів під звіт працівникам, витрачання яких не підтверджено належними документами. Мало місце також несвоєчасне перерахування Позивачем до відповідного бюджету грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Зазначені порушення, на думку представників Відповідача, правомірно стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та заперечення представників Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо визначення платником своїх зобов'язань з податку на прибуток, податку на додану вартість, на доходи фізичних осіб, військового збору та порядку їх перерахування до відповідного бюджету, застосування відповідних фінансових санкцій за їх порушення регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено, що в період з 17.04.2018року по 10.05.2018року уповноваженими посадовими особами податкового органу була проведена документальна планова виїзна перевірка підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015року по 31.03.2017року, про що був складений відповідний акт перевірки від 17.05.2018року. За результатами такої перевірки було винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 04 червня 2018 року :

- № про збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 436416,00грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 166729,00грн.;

- № про збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 317732,00грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 158866,00грн.;

- № про застосування до Приватного підприємства "Кемілайн-Агро" фінансових санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі в розмірі 13411,60грн.;

- № про збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 515,95грн., застосування фінансових санкцій в розмірі 17495,28грн. та пені в розмірі 3795,40грн.;

- № про збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 40,80грн., застосування фінансових санкцій в розмірі 1153,76грн. та пені в розмірі 206,19грн.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні № від 04.06.2018 року, підставою для його винесення стали порушення Позивачем вимог пп.14.1.11 п.4.1 ст.14, п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, абз.10 п.138.2 і п.138.3 ст.138 Податкового кодексу України та ст.ст.3,4,9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 17.05.2018року, та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення в оскаржуваній частині про збільшення платнику грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 288993,00грн. та застосування фінансових санкцій стало виключно невизнання податковим органом витрат Позивача, зумовлених господарськими операціями платника з:

- ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" щодо придбання гофроящиків, каністр та піддонів, які мали місце в березні і травні 2016року, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 220583,00грн.;

- ТОВ "АЛЕКС ГРУП" щодо придбання неонолу, яка мала місце в січні 2015року, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 39159,00грн.;

- ТОВ "Евро Спецпроект" щодо придбання мідного купоросу та сталевих емальованих ємностей, що мали місце в жовтні-листопаді 2015року, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 30000,00грн.

Доводи податкового органу про відсутність документального підтвердження вказаних господарських операцій з ТОВ "Евро Спецпроект" та з ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ", що призвело до заниження фінансового результату від оподаткування (прибуток) за відповідні звітні періоди, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що спірні господарські відносини були зумовлені договором постачання мідного купоросу, укладеним 29.10.2015року між Позивачем та ТОВ "Евро Спецпроект", та доповненням до нього.

Спірні господарські відносини Позивача та ТОВ "Евро Спецпроект" були зумовлені також договором постачання двох сталевих емальованих ємностей, укладеним 23.11.2015року та специфікацією до нього.

Про реальність даних господарських операцій між Позивачем та ТОВ "Евро Спецпроект" щодо постачання 31.10.2015року мідного купоросу та двох сталевих емальованих ємностей свідчать наявні в матеріалах справи та досліджені судом первинні документи бухгалтерського та податкового обліку ( рахунок-фактури, товаро - транспортні накладні і відомості про вантаж до них, видаткові і податкові накладні, прибуткові ордери, картки складського обліку мідного купоросу та двох сталевих емальованих ємностей, банківські виписки по особовим рахункам Позивача), які підтверджують факт постачання зазначеного товару та його оплату (а.с.146-172 т.1).

Спірні господарські відносини Позивача та ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" були зумовлені договором поставки товару, укладеним 17.03.2016року та додатками до нього.

Про реальність даних господарських операцій між Позивачем та ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" щодо постачання гофроящиків, каністр та піддонів, які мали місце в березні і травні 2016року, свідчать наявні в матеріалах справи та досліджені судом первинні документи бухгалтерського та податкового обліку ( рахунок-фактури, товаро - транспортні накладні і відомості про вантаж до них, видаткові і податкові накладні, прибуткові ордери, картки складського обліку мідного купоросу, банківські виписки по особовим рахункам Позивача), які підтверджують факт постачання зазначеного товару та його оплату (а.с.189-250 т.1).

Таким чином, витрати зумовлені придбанням товарів у ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" та ТОВ "Евро Спецпроект" платник правомірно, відповідно до вимог ст.ст.134, 138 Податкового кодексу України, врахував при визначенні фінансового результату за звітні періоди.

Такий висновок зроблено також за результатами експертного економічного дослідження, проведеного Житомирським відділенням КНДІСЕ (а.с.114-145т.1).

Суд вважає безпідставними та надуманими доводи податкового органу, що окремі недоліки при заповненні контрагентами товаро-транспортних накладних, відсутність шляхових листів, незначна кількість працюючих осіб у контрагентів, відсутність у них складських приміщень, несвоєчасність подання ними податкової звітності свідчать про нереальність таких господарських операцій.

По-перше, відповідно до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" від 5 липня 2011 року N 3565-VI, що набрав чинності ще 14 серпня 2011року, до Закону України "Про автомобільний транспорт" та Закону України "Про дорожній рух" "дорожній лист" як обов'язковий обліковий документ виключено.

По-друге, Позивач не може нести відповідальності за дії його контрагентів, які на час здійснення господарських операцій були належними чином визнані податковим органом платниками відповідних податків, в тому числі податку на додану вартість та подавали відповідну податкову звітність. Неподання ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" та ТОВ "Евро Спецпроект" певної податкової звітності після здійснення вказаних господарських операцій не може впливати на їх реальність та не може слугувати підставою для жодної відповідальності Позивача як платника податків.

Висновок Відповідача про "певну безтоварність" таких господарських операцій платника з ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" та ТОВ "Евро Спецпроект" носить характер припущення, яке не підтверджено жодними належними доказами.

Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, звільняє Позивача від відповідальності за порушення правил оподаткування його контрагентами.

Одночасно суд погоджується з доводами податкового органу щодо нереальності господарської операції Позивача щодо придбання у ТОВ "АЛЕКС ГРУП" неонолу в січні 2015року.

Із досліджених судом первинних документів бухгалтерського та податкового обліку (договір поставки, картка рахунку, товаро - транспортна накладна і відомості про вантаж до них, видаткова і податкова накладні, картки складського обліку неонолу, банківські виписки по особовим рахункам Позивача) неможливо зробити висновок щодо виду товару, його кількості і вартості, що був придбаний платником у ТОВ "АЛЕКС ГРУП" в січні 2015року для використання в господарський діяльності.

Так, згідно договору поставки між Позивачем та ТОВ "АЛЕКС ГРУП" від 14.01.2014року вид товару, його ціна та кількість підлягала визначенню сторонами в додатку до цього договору, та повинна була відповідати сертифікату якості. Ні в ході проведеної перевірки ні в ході судового розгляду Позивачем не надано жодного додатку та вказаного договору.

Відповідно до дослідженої судом видаткової накладної від 14.01.2015року уповноважена особа Позивача у ТОВ "АЛЕКС ГРУП" в м.Миколаїв отримала 5000,00кг неонолу загальною вартістю 261061,02грн. (а.с181т.1). Одночасно у товаро - транспортній накладній і відомості про вантаж до неї від 14.01.2015року зазначено, що Позивачем одержано у ТОВ "АЛЕКС ГРУП" в м.Миколаїв і перевозився вантаж у вигляді 200,00кг мідного купоросу загальною вартістю 261061,02грн. (а.с182-183т.1).

Відповідно до дослідженої судом податкової накладної від 14.01.2015року така податкова накладна видана ТОВ "АЛЕКС ГРУП" на підтвердження поставки Позивачу 5000,00кг мідного купоросу загальною вартістю 261061,02грн. (а.с184т.1).

Як зазначено в дослідженій судом картці рахунку 202, 14.01.2015року на склад Позивача для зберігання від ТОВ "АЛЕКС ГРУП" поступило 5000,00кг неонолу, а не мідного купоросу, загальною вартістю 261061,02грн. (а.с186т.1).

Таким чином, такі неналежні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку виключають право платника при визначенні фінансового результату за звітні періоди враховувати кошти в сумі 261061,02грн. сплачені ТОВ "АЛЕКС ГРУП", що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 39159,00грн.

Як зазначено в розрахунку податкового органу, вказане порушення не вплинуло на застосування фінансових санкцій за податковим повідомленням-рішенням № від 04.06.2018року (а.с.111т.3).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.06.2018 року № в частині збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 250583,00грн. (220583,00грн.+ 3000,00грн.) та застосування фінансових санкцій в розмірі 110291,00грн., винесено не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні від 04.06.2018 року №, підставою для його винесення стали порушення Позивачем вимог п.198.1, 198.2, п. 198.3, 198.4, п.198.5 і п.198.6 ст.198 та п.200.1 і п.201.10 ст.200 Податкового кодексу України.

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 17.05.2018року, та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення в частині збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 303426,00грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 151713,00грн. стало виключно невизнання податковим органом витрат Позивача, зумовлених господарськими операціями платника з:

- ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" щодо придбання гофроящиків, каністр та піддонів, які мали місце в березні, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 103656,00грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 51828,00грн., та в жовтні 2016року, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 141437,00грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 70719,00грн. ;

- ТОВ "Евро Спецпроект" щодо придбання мідного купоросу та сталевих емальованих ємностей, що мали місце в жовтні 2015року, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 33333,00грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 16666,00грн., та в листопаді 2015року, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 25000,00грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 12500,00грн.

Доводи податкового органу про відсутність документального підтвердження вказаних господарських операцій з ТОВ "Евро Спецпроект" та з ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ", що призвело до завищення податкового кредиту і, відповідно до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, про що судом зазначено при обґрунтуванні висновку щодо правомірності податкового повідомлення - рішення від 04.06.2018 року №.

За приписами п.198.1 та п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

На підставі викиданого суд приходить до висновку, що сплачені Позивачем у вартості поставлених товарів суми податку на додану вартість за жовтень та листопад 2015року ТОВ "Евро Спецпроект" відповідно в сумі 33333,00грн. та 25000,00грн., і ТОВ "ЛАЙТ-ОЙЛ-СІТІ" за березень 2016року в сумі 103656,00грн. та за травень 2016року в сумі 141437,00грн. правомірно, у відповідності до вимог Податкового кодексу України були віднесені до податкового кредиту Позивача за відповідні звітні періоди.

За приписами п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Заперечуючи проти позову Відповідачем та його представником, всупереч вимогам ст.77 КАС України, не надано жодних належних та відповідних доказів того, що податковий кредит за відповідні звітні періоди не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідачем та його представником в суді не надано жодних належних та відповідних доказів того, що відомості, які містяться в досліджених судом документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладання нікчемних (недійсних) правочинів або того, що такі відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом.

В розумінні вимог ст.200 Податкового кодексу України Позивач мав право і правомірно врахував при визначенні своїх зобов'язань з податку на додану вартість за відповідні звітні період 2015 та 2016років зазначені суми податкового кредиту.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.06.2018 року № в частині збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 303426,00грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 151713,00грн., винесено не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

При цьому суд зазначає, що Позивачем при уточненні своїх позовних вимог в цій частині допущені арифметичні помилки, так як сумарне визначення оскаржуваних нарахувань з податку на додану вартість складає 303426,00грн. (103656,00+141437,00+33333,00+25000,00), а не 302045,00грн., як зазначено в позові, а сумарне визначення оскаржуваних санкцій складає 151713,00грн. (51838,00+70719,00+16666,00+12500,00), а не 1511022,00грн., як зазначено в позові, а тому суд не виходить за межі позовних вимог.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні від 04.06.2018 року №, підставою для його винесення стали порушення Позивачем вимог п.2.8, 2.9, 2.11, 3.1, 3.2 та 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637 (надалі-Положення N 637) , що була чинна на день спірних відносин, а розмір таких санкцій визначено в абзацах відповідно першому та шостому статті першої Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" N 436/95 від 12.06.95р. (надалі - Указ N 436/95).

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 17.05.2018року, та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення про застосування до Приватного підприємства "Кемілайн-Агро" фінансових санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі в розмірі 13411,60грн. стало виключно висновки податкового органу про:

- понадлімітні залишки готівки в касі Позивача в сумі 1783,00грн. за 30.07.2015року та в сумі 3563,00грн. за 20.08.2015року;

- про відсутність достовірних підтверджуючих документів до авансових звітів працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтвердження витрачання підзвітних коштів на загальну суму 2719,60грн.

Доводи податкового органу щодо порушення Позивачем вимог Положення N 637 в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Так, безспірно, видача готівкових коштів під звіт або на відрядження відповідній особі регулюється приписами Положення N 637.

Разом з тим, в судовому засіданні при дослідженні авансових звітів працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 безспірно встановлено, що вказаним працівникам жодних готівкових коштів під звіт або на відрядження не видавалося. До вказаних звітів працівниками лише долучалися відповідні платіжні документи для подальшого відшкодування понесених працівниками витрат.

Зазначене свідчить про безпідставне застосування податковим органом до спірних відносин вимог Положення N 637. Більш того, висновок Відповідача про відсутність достовірних підтверджуючих документів на підтвердження витрат вказаних працівників протирічить вимогам п.3.1 Положення N 637 та є результатом безпідставного його застосування до спірних відносин. Відсутність порушення в діях платника виключає можливість застосування фінансових санкцій.

Представник Позивача в судовому засіданні не заперечувала щодо понадлімітних залишків готівки в касі Позивача в сумі 1783,00грн. за 30.07.2015року та в сумі 3563,00грн. за 20.08.2015року, але вважає, що пропущено строки, передбачені ст. 250 ГК України, для застосування санкцій за такі порушення.

Суть спору між сторонами в цій частині зведена виключно до того чи дотримані Відповідачем строки застосування фінансових санкцій за такий понадлімітний залишок готівки в касі.

Безспірно, абзацом першим статті першої Указу N 436/95 установлено, що у разі перевищення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, встановлених лімітів залишку готівки в касах застосовується фінансова санкція у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

За проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів ( абз.6 ст.1 Указу N 436/95).

Суд погоджується з доводами Позивача, що штрафні санкції, які встановлені ст. 1 Указу N 436/95 за порушення норм Положення N 637, є адміністративно-господарськими санкціями, оскільки підпадають під визначення цих санкцій згідно зі ст. 238 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" N 2756-VI від 2 грудня 2010 року статтю 250 ГК України доповнено частиною 2, яка набрала законної сили з 1 січня 2011 року. Відповідно до частини 2 статті 250 ГК України, дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Разом з тим, Указ N 436/95 не можна віднести до Податкового кодексу України та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018року у справі №803/1397/17.

Таким чином, з дати понадлімітних залишків готівки в касі Позивача в сумі 1783,00грн. за 30.07.2015року та в сумі 3563,00грн. за 20.08.2015року до дати ухвалення податкового повідомлення - рішення, строки, встановлені ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, збігли.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 04.06.2018року про застосування до Приватного підприємства "Кемілайн-Агро" фінансових санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі в розмірі 13411,60грн., винесено не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні від 04.06.2018року №, підставою для його винесення стали порушення Позивачем вимог пп.168.1.1 і пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 та пп."а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 17.05.2018року, та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 515,95грн., застосування фінансових санкцій в розмірі 17495,28грн. та пені в розмірі 3795,40грн. стало виключно:

- не нарахування податку на доходи працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді підзвітних коштів на загальну суму 2719,60грн., витрачання яких не підтверджено належними документами;

- несвоєчасна сплата нарахованого податку на доходи ОСОБА_8 в розмірі 108387,03грн., отриманого за договорами оренди майна Позивачем у ОСОБА_8, як підстава для нарахування фінансових санкцій.

Такі доводи податкового органу не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до вимог пп.165.1.11 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Кошти в загальній сумі 2719,60грн. є коштами, що підлягали відшкодуванню підприємством працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у встановленому законодавством порядку витрат на їх відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд, оплату вартості проживання у готелях (мотелях), тощо. Такі кошти не підлягали оподаткуванню податком на доходи вказаних працівників.

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що Позивачем за відповідними договорами орендувалося у ОСОБА_8 відповідне майно. На нараховану та сплачену Позивачем ОСОБА_8 орендну плату протягом 2015-2016років нараховувався та сплачувався податок на такий дохід цієї фізичної особи.

Сторони визнають, що податок на такі доходи ОСОБА_8 Позивачем нараховувався своєчасно та у відповідних розмірах і перераховувався до бюджету. При перерахуванні таких коштів з вини платника вони були зараховані на бюджетний рахунок 002 замість бюджетного рахунку 0002 і лише за зверненнями Позивача така помилка була усунена.

Сторонами визнається, що вказані бюджетні рахунки в 2016році були бюджетними рахунками місцевого бюджету для платників щодо перерахування податків на доходи фізичних осіб в залежності від виду такого доходу. Тобто, кошти на доходи фізичної особи ОСОБА_8 були своєчасно і в повному обсязі перераховані до держаного бюджету, але на бюджетний рахунок, призначений для іншого виду доходу фізичної особи.

Виконанням податкового обов'язку, як передбачено пунктом 38.1 статті 38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

В зв'язку з цим суд вважає безпідставним застосування до Позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку, оскільки помилкове зазначення неправильного рахунку отримувача коштів не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк. Допущена Позивачем помилка не спричинила настання будь-яких негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету, й, до того ж, в подальшому була самостійно виявлена та усунута Підприємством, а кошти спрямовані за належністю.

У постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року у справі N 21-377а15 прямо зазначалося, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України. Крім того, Верховний Суд України зазначив, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету.

Аналогічної правової позиції дотримується й Верховний Суд, зокрема у постановах від 12 червня 2018 року у справі N 826/1/16 (К/9901/28108/18), від 17 січня 2018 року у справі N 2а-2686/09/2670 (К/9901/2649/18).

Своєчасність перерахування Позивачем відповідних коштів до державного бюджету виключає підстави для застосування відповідних фінансових санкцій та пені.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.06.2018 року № про збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 515,95грн., застосування фінансових санкцій в розмірі 17495,28грн. та пені в розмірі 3795,40грн., винесено не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Аналогічно, відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 17.05.2018року, та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 40,80грн., застосування фінансових санкцій в розмірі 1153,76грн. та пені в розмірі 206,19грн., тобто для винесення податкового повідомлення-рішення від 04.06.2018 року №, стали ті ж самі висновки податкового органу про:

- не нарахування військового збору на доходи працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді підзвітних коштів на загальну суму 2719,60грн., витрачання яких не підтверджено належними документами;

- несвоєчасна сплата військового збору на доходи ОСОБА_8 в розмірі 108387,03грн., нарахованого за договорами оренди майна Позивачем у ОСОБА_8

Як встановлено судом, кошти в загальній сумі 2719,60грн. є коштами, що підлягали відшкодуванню підприємством працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у встановленому законодавством порядку витрат на їх відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд, оплату вартості проживання у готелях (мотелях), тощо, а тому такі кошти не є доходами вказаних осіб, а тому не є об'єктом для оподаткування військовим збором.

Як встановлено судом, військовий збір на доходи ОСОБА_8 у вигляді орендної плати Позивачем нараховувався своєчасно та у відповідних розмірах і перераховувався до бюджету. При перерахуванні таких коштів аналогічно з вини платника вони були зараховані на інший бюджетний рахунок і за зверненнями Позивача така помилка була усунена.

Відтак такі дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.06.2018 року № про збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 40,80грн., застосування фінансових санкцій в розмірі 1153,76грн. та пені в розмірі 206,19грн., винесено не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України судові витрати Приватного підприємства "Кемілайн-Агро" у вигляді судового збору в сумі 19631,81грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.06.2018 року № в частині збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 250583,00грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 110291,00грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.06.2018 року № в частині збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 303426,00грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 151713,00грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.06.2018 року № про застосування до Приватного підприємства "Кемілайн-Агро" фінансових санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі в розмірі 13411,60грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.06.2018 року № про збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 515,95грн., застосування фінансових санкцій в розмірі 17495,28грн. та пені в розмірі 3795,40грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.06.2018 року № про збільшення Приватному підприємству "Кемілайн-Агро" грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 40,80грн., застосування фінансових санкцій в розмірі 1153,76грн. та пені в розмірі 206,19грн.

Судові витрати Приватного підприємства "Кемілайн-Агро" (10024, м.Житомир, вул.Бородія,49-Б, ) у вигляді судового збору в сумі 19631,81грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.Юрка Тютюнника,7 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 07 грудня 2018 року