Справа № 817/921/18
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Комшелюк Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1645/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя: Бруновської Н.В.

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

представника апелянта: ОСОБА_2

третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 817/921/18 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2017 р. ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення № 460 від 14.12.2017 р. «Про поховання ОСОБА_5».

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що дане рішення суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» оскільки, перепоховання допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків та іншому кладовищі. При цьому, позивач здійснила первісне поховання ОСОБА_5 та письмового звернення про перепоховання до міської ради не подавала, а третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 не надала необхідних документів які передбачені чинним законодавством.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж обставинами які викладені в позовній заяві.

Крім того, апелянт звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції не з'ясував бажання останньої зберегти волю померлої ОСОБА_5 бути похованою в с. Ходоси Рівненського району Рівненської області.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник апелянта ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу задовольнити з підстав в ній зазначених.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1. померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 20.01.2017 р.

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 22.11.2018 р. видно, що третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 являлась матір'ю померлої ОСОБА_5

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 яка не являється родичем ОСОБА_5 здійснила первісне поховання останньої. Позивач вказала, що вона перебувала в дружніх стосунках з померлою.

З матеріалів справи видно, що відкрите кримінальне провадження № 0000102 від 08.06.2017р. за фактом неналежного виконання обов'язків медичними працівниками, що призвело до смерті ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

Постановою Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області від 06.11.2017 р. вирішено провести ексгумацію трупа ОСОБА_5 з місця поховання в с. Ходоси Рівненського району Рівненської області.

Із змісту даної постанови видно, що на вимогу ОСОБА_3 яка являлась матір'ю померлої проведено ексгумацію трупа. ОСОБА_3 вважає що медичні працівники Центральної Рівненської міської лікарні неналежно виконали свої обов'язки, що спричинило смерть її дочки ОСОБА_5 Смерть останньої настала поза її місцем проживанням, будь-якого диспансерного спостереження не проводилось. Медичні працівники всупереч чинного законодавства видали тіло ОСОБА_5 стороннім особам за їхньою заявою, без проведення судово-медичної експертизи для встановлення причин смерті останньої.

Згідно Постанови прокурора Рівненської місцевої прокуратури 11.12.2017р. проведено ексгумацію трупа ОСОБА_5 для проведення комісійної судово-медичної експертизи.

12.12.2017 р. матір померлої ОСОБА_3 звернулась до Дубенської міської ради із заявою про надання дозволу на поховання останків тіла дочки ОСОБА_5 на кладовищі в м Дубно Рівненської області по вул. Семидубській.

Виконавчий комітет Дубенської міської ради Рівненської області 14.12.2017 р. прийняв рішення № 460 «Про поховання ОСОБА_5.» а саме, поховання останків тіла ОСОБА_5 на кладовищі в м Дубно Рівненської області по вул. Семидубській. (а.с. 9 )

В п.пп.11 п. «а» ч.1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить власні ( самоврядні) повноваження забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони.

ч.4 ст. 4 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що діяльність у галузі поховання базується на таких основних принципах зокрема, поховання в установленому законодавством порядку з урахуванням волевиявлення померлого, вираженого при житті, а за його відсутності з врахуванням побажань родичів.

Відповідно до ст. 11 даного Закону поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями) ,дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком ( правнуком), іншою особою, яка зобов'язалась поховати померлого.

Системний аналіз норм права дає підстави для висновків, що за життя кожна людина має право виявити волю про своє майбутнє поховання, якщо вона не буде суперечити чинному законодавству, у разі відсутності такого волевиявлення, похованням займаються родичі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що дані норми зумовлені традицією, що склалася історично та передається із покоління в покоління та зберігається протягом тривалого часу.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази які свідчать що померла ОСОБА_5 за життя виявила волю про своє поховання саме позивачем, а не рідною матір'ю ОСОБА_3

Колегія суддів не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 які відібрав адвокат ОСОБА_2 оскільки, дані особи допитані поза судовим процесом.

Крім того, дані особи не підтверджують що померла ОСОБА_5 за життя виявила волю з приводу свого поховання саме виконавцем ОСОБА_4, а не рідною матір'ю ОСОБА_3

В п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу вказаних норм видно, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Одночасно, ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси та просити їх про захист.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що за змістом наведеної норми Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок.

Тобто, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права позивача у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Проте, в даній справі ОСОБА_4 не надає жодних пояснень в чому полягає її порушене право та як наслідок, позивачем не наведено, а колегією суддів не встановлено, порушеного права останньої.

Та обставина, що саме ОСОБА_4 як стверджує її представник ОСОБА_2 «наділена правом» звертатись із заявами про перепоховання останків померлої подруги а спірне рішення порушує її права» колегія суддів не приймає до уваги. Оскільки, в матеріалах справи відсутні жодні докази які вказують на ту обставину, що померла ОСОБА_5 за життя виявила волю з приводу свого поховання саме виконавцем ОСОБА_4 а не рідною матір'ю ОСОБА_3

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення оскільки, суб'єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений законом та Конституцією України. Спірне рішення прийняте безсторонньо, розсудливо, обґрунтовано, добросовісно, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення ( дія).

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відсутнє порушене право позивача у правовідносинах, що виникли.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 817/921/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів після набрання постановою законної сили.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.С. Затолочний

Суддя З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 10.12.2018р.