Справа № 520/11067/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р. Справа № 520/11067/18

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Калашнікова О. І.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року по справі за позовом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними і скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А :

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірною і скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.06.2018 року про стягнення виконавчого збору в сумі 14892 грн. і постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 122,8 грн. за виконавчим провадженням №56146869.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначаючи про його незаконність та необґрунтованість, а також про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що пред'явлення виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження, вже означає примусове виконання. При цьому з посиланням на ст. 26 ЗУ « Про виконавче провадження», зазначає, що в постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі встановленому ст. 27 цього Закону, а отже відповідач діяв в межах повноважень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2017 у справі № 520/9025/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії управління щодо відмови у перерахунку ОСОБА_2 пенсії у відповідності до положень ст.ст.50,51,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і зобов'язано управління здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 26.06.2017 року з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2018 року рішення райсуду залишено без змін.

Розпорядженням від 02.04.2018 №137545 здійснено перерахунок та нараховано на додаткову відомість суму заборгованості у розмірі 80114,94 грн. Сума заборгованості за пенсійними виплатами за рішенням суду виплачена пенсіонеру 09.05.2018 року.

11.04.2018 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Щеглова Є.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №520/9025/17, виданого 06.04.2018 року Київським райсудом м. Одеси. Постанова державного виконавця до управління пенсійного фонду надійшла 16.04.2018 року. Боржник попереджався про необхідність виконання судового рішення протягом 10 днів.

Листом від 24.04.2018 за №6905/05 управління пенсійного фонду надало до ДВС довідку про здійснення нарахувань ОСОБА_2 на виконання рішення суду з усіма документами, які підтверджують виконання рішення суду.

19.06.2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Щеглова Є.В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» і 19.06.2018 року державний виконавець винесла постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 14892 грн. і постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 122,8 грн.

Не погодившись з зазначеними постановами позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, дійшов висновку, що державний виконавець не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст.10 Закону. Більш того, постанова Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2017 року у справі № 520/9025/17 може бути виконана лише боржником - управлінням, державний виконавець взагалі не в змозі без участі боржника в примусовому порядку виконати дане рішення, тому правові підставі для винесення постанов про стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пункт 9 ч. 1 ст. 39 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця, 2) авансового внеску стягувача, 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Що стосується стягнення витрат на виконавче провадження, то колегія суддів зазначає наступне.

Витрати виконавчого провадження - це витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій, стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Частиною 4 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з абзацом 3 частини 3 статті 42 Закону розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Отже, у разі закінчення виконавчого провадження, у тому числі, у зв'язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, з боржника стягуються витрати виконавчого провадження.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016р. "Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1300/29430, до видів витрат виконавчого провадження відносяться: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Частинами 1, 2 розділу ІІ Наказу №2830/5 визначено, що розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

В оскаржуваній постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження міститься детальний розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2830/5.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що постанова відповідача про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є правомірною та не підлягає скасуванню, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

Що стосується стягнення виконавчого збору, то колегія суддів приходить до наступного.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За змістом статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З аналізу зазначених норм закону вбачається, що зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язком державного виконавця.

Водночас, частиною дев'ятою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, стверджує, що рішення суду було виконано саме до відкриття виконавчого провадження, а тому, на його думку, у відповідача не було підстав для стягнення з нього виконавчого збору.

Проте, вказані доводи позивача є помилковими, оскільки 02.04.2018 року позивачем було лише ухвалено рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_2

При цьому, реальне виконання рішення суду відбулося у 09.05.2018 року, а саме під час фактичної виплати ОСОБА_2 суми боргу, що виникла внаслідок перерахунку розміру її пенсії, тобто після винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.08.2017 року.

Отже, станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Враховуючи те, що у відповідача станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку були відсутні, а також враховуючи обов'язок державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування постанови від 19.06.2018 року про стягнення виконавчого збору в сумі 14892 грн. і постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 122,8 грн. за виконавчим провадженням №56146869

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм викладена у постанові Верховного суду від 26 липня 2018 року у справі №750/1298/17.

Відповідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухвалені рішення припустився порушень норм права, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, 317, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року скасувати .

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірною і скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.06.2018 року про стягнення виконавчого збору в сумі 14892 грн. і постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 122,8 грн. за виконавчим провадженням №56146869 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 11 грудня 2018 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова