Справа № 0440/7035/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Справа № 0440/7035/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №0440/7035/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровської, у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1-0414 від 23.07.2018р.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1-0414 від 23.07.2018р.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - №0440/7035/18.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2018р. відкрито провадження по справі №0440/7035/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, оскільки у даному випадку з урахуванням положень ст. 267 Податкового кодексу України позивач вважає, що у нього відсутні підстави для виконання податкового обов'язку по сплаті транспортного податку з громадян за 2017 і 2018 роки, оскільки при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем було невірно визначено середньоринкову вартість легкового автомобіля, що належить позивачу. Так, позивач стверджує, що належний йому транспортний засіб відсутній у переліках легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017-2018 роках, які розміщені на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Крім того, позивач зауважив, що доказом того, що вартість належного йому транспортного засобу у 2017-2018 роках не перевищувала визначеного у статті 267 Податкового кодексу України розміру підтверджується листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №3805-05/36470 від 17.08.2018р. та розрахунком середньоринкової вартості легкового автомобіля у 2018 році від 16.10.2018р. Також позивач звернув увагу суду на те, що відповідачем не надано до суду доказів того, що станом на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішення у контролюючого органу була наявна інформація про вартість автомобіля позивача, а станом на момент розгляду справи податковим органом не надано обґрунтованого розрахунку на підтвердження того, що середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу за 2014 і 2018 роки перевищувала 375 розмірів мінімальної заробітної плати за відповідні роки. Позивач вважає, що з часу первинної реєстрації автомобіля позивача (11.12.2015р.) до моменту перевірки (23.07.2018р.) минуло 1115 днів, а, отже, позивач у відповідності до ст. 102 Податкового кодексу України вважається вільним від такого неправомірно нарахованого зобов'язання за 2017 рік, а ставка транспортного податку у розмірі 6250, 00 грн. Податковим кодексом України не встановлена. У відповіді на відзив позивач надав спростування на доводи відповідача про те, що лист від Міністерства економічного розвитку і торгівлі не можна вважати належним доказом, а також зауважив, що спірні податкові повідомлення-рішення сформовано з порушенням встановленого статтею 267 Податкового кодексу України строку.

Позиція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відображена у відзиві на позовну заяву та полягає у правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Так, відповідач зазначив, що наявність у кодифікованому нормативно-правовому акті (Податковий кодекс України), норми якого мають визу юридичну силу порівняно із рішеннями органів місцевого самоврядування, що приймають, зокрема, на виконання вимог даного акту відповідні рішення, то наявність статті 267 Податкового кодексу України є достатньою підставою для виникнення у контролюючого органу обов'язку по нарахуванню транспортного податку шляхом винесення податкових повідомлень-рішень, а у платників податків - виникнення зобов'язання по сплаті даного податку, що в даному випадку виник у позивача з 01.01.2018р. Відповідач стверджує, що станом на 01.01.2018р. та на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень за звітній 2018 рік належний ОСОБА_2 транспортний засіб коштував більше 1 396 125, 00 грн., а станом на 10.10.2018р. вартість останнього становить 1 384 000, 00 грн. Контролюючий орган просить суд не приймати в якості належного доказу лист від Міністерства економічного розвитку і торгівлі щодо визначення вартості автомобіля позивача, оскільки, як зауважує відповідач, не має жодного значення для встановлення вартості транспортних засобів, виходячи з норм Податкового кодексу України й враховуючи, що вартість даного автомобіля у 2017 році не могла становити 1 004 335, 00 грн., оскільки станом на 10.10.2018р. вартість авто позивача становить 1 384 000, 00 грн., а також, на думку відповідача, не містить належних обов'язкових реквізитів. Посилання ОСОБА_2 на порушення контролюючим органом при формуванні оскаржуваних рішень граничних строків, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, відповідач вважає безпідставними. Натомість, відповідач вважає, що позивач повинен сплачувати транспортний податок за 2017 рік (з моменту придбання автомобілю) та за 2018 рік за наявний у нього на праві власності транспортний засіб (зокрема: легковий автомобіль марки Audi, модель - Q7, 2015 року випуску, об'єм двигуна - 2967 куб. см.), що є об'єктом оподаткуванням таким податком.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

У відповідності до наявної у матеріалах справи копії виданого Центром надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Апостолівської міської ради Дніпропетровської області Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання за №9260-1 від 26.04.2018 року зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 (дата реєстрації - 03.04.1998р.).

ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1 згідно копії паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм за №001763006) є власником транспортного засобу, а саме: загальний легковий універсал - В, марка - Audi, модель - Q7, рік випуску - 2015, об'єм двигуна - 2967 куб.см., тип пального - дизель реєстраційним номером НОМЕР_2, що підтверджується даними Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Позивачем було отримано направлені Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області податкові повідомлення-рішення, а саме:

-податкове повідомлення-рішення №1-0414 від 23.07.2018р., яким позивачу нараховано податкове зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» (код платежу 18011001) за 2017 рік на суму 6250, 02 грн. за вищезазначений автомобіль;

-податкове повідомлення-рішення №1-0414 від 23.07.2018р., яким позивачу нараховано податкове зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» (код платежу 18011001) за 2018 рік на суму 25 000, 00 грн. за вищезазначений автомобіль.

Не погодившись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ст.ст. 67, 68 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а також неухильно додержуватись Конституції, законів України.

Статтею 1 Податкового кодексу України встановлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України введено новий податок з громадян України - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (з урахуванням змін) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Поряд із цим, 01 січня 2017 року набрали чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII та Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, якими внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема в частині справляння транспортного податку.

Так, згідно з положеннями підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.12.2016 року №1791-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Абзацом другим зазначеного підпункту, в редакції Закону України від 21.12.2016 року №1797-VIII, така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 21.12.2016 року №1797-VIII).

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» №1801-VIII від 21.12.2016р. встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня складає - 3200,00 гривень.

Отже, із набранням чинності вищевказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2017 року, власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 200 000, 00 грн., є платниками транспортного податку.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня складає - 3723, 00 грн.

Отже, власники транспортних засобів з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 396 125, 00 грн., є платниками транспортного податку у 2018 році.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

Згідно підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Кодексу базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України - податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 267.6.6 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що за об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Наказом Міністерства фінансів України №563 від 16.06.2015р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.07.2015 року за №785/27230, затверджено форму відомостей, необхідних для розрахунку та справляння транспортного податку за місцем реєстрації об'єкта оподаткування (форма Л).

Такі відомості у відповідності до п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України направляються органом, що здійснив державну реєстрацію легкового автомобіля, до Державної фіскальної служби України та містять дані зокрема про марку автомобіля, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального тощо.

Згідно із п.п. 267.6.5, 267.6.6 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, у разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

За об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком встановлений Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18.02.2016р. (далі - Методика (у відповідній редакції).

Відповідно до п. 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г/100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №403 від 10.04.2013р.

Як передбачено п. 13 Методики, Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об'єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального (пункт 14 Методики).

Приписами ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами статті 75, частини 1 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 3, 4, 8 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас, доказів звернення контролюючого органу до Мінекономрозвитку з метою визначення вартості автомобіля позивача та доповнення переліку транспортних засобів автомобілем марки Audi, модель Q7, 2015 року випуску, об'єм двигуна 2967 см.куб., відповідачем суду не пред'явлено.

Слід зазначити, що надані до суду відповідачем роздруківки роздруківку екрану електронної обчислювальної машини (комп'ютеру) із зображенням відкритого документу під назвою «Перелік легкових автомобілів які підлягають оподаткуванню у 2017 році» та відкритої сторінки веб сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (www.me.gov.ua/Vehicles/CalculatePrice) із розрахуванням середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком щодо транспортного засобу (за показниками: марка - «Audi», модель - «Q7, 3,0, внутрішнього згорання, дизель», рік випуску - «2015»), у відповідності до якого строк експлуатації транспортного засобу за заданими параметрами становить 3 роки, а середньоринкова вартість складає 1 384 158, 86 грн. - не можна вважати належним, достовірним та допустимим доказом того, що спірні податкові повідомлення-рішення були винесені контролюючим органом на підставі отриманої від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України інформації про вартість (зокрема, середньоринкову вартість) належного позивачу транспортного засобу - у розумінні ст.ст. 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, при здійснені судом 20.11.2018р. калькуляції (розрахунку) на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середньоринкової вартості належного позивачу транспортного засобу марки Audi, модель Q7, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, з об'ємом двигуна 2967 куб. см., тип пального - дизель, встановлено, що його вартість становить 1 384 158, 86 грн., тобто є меншою ніж 375 розмірів мінімальної заробітної плати (1 396 125, 00 грн.).

Аналіз вищенаведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З викладеного слідує, що саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладено обов'язок доведення правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. При цьому відповідач повинен надати докази на підтвердження правомірності рішення разом з відзивом на позовну заяву, а в разі неможливості надання доказів з об'єктивних причин - повинен письмово повідомити про це суд.

Слід наголосити, що є загальновідомим факт, що відомості офіційного сайту Мінекономрозвитку оновлюються щорічно, у зв'язку з чим суд станом на момент розгляду даної справи, на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку (http://www.me.gov.ua/) не має змоги самостійно встановити середньоринкову вартість автомобіля марки Audi, моделі Q7, об'єм двигуна 2993 куб. см., тип двигуна - дизель, 2015 року випуску, яка мала бути розрахована податковим органом, з урахуванням приписів п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України у період з 13.11.2017р. по 31.12.2017р.

При цьому, посилання відповідача на те, що даний транспортний засіб включено до Переліку транспортних засобів, які були об'єктом оподаткування у 2017 році, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно із п. 13 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №403 від 10.04.2013р. передбачено, що середньоринкова вартість транспортних засобів розраховується щокварталу Мінекономрозвитку для кожної марки та моделі транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, оприлюднюється до 10 числа наступного місяця в установленому Мінекономрозвитку порядку на офіційному веб-сайті Міністерства для вільного доступу та зберігається протягом 1095 днів з дня її оприлюднення.

Відповідно до п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України - органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами. З 1 квітня 2015 року органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані щомісяця у десятиденний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Водночас, слід зауважити, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області не надано до суду жодних відомостей та доказів щодо несвоєчасного виконання органами, які здійснюють державну реєстрацію (в т.ч. й перереєстрацію) транспортних засобів встановленого п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України обов'язку шодо направлення до даного контролюючого органу відомостей щодо набуття 20.10.2017р. ОСОБА_2 права власності на відповідний транспортний засіб.

Враховуючи вищенаведене, підставою для прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень мала бути отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість належного позивачу транспортного засобу, яка розрахована у відповідності до Методики, однак відповідачем до таку інформацію до суду не надано.

При цьому, будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що належний позивачу транспортний засіб був об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017р. та у 2018р. відповідачем до суду не надано та не повідомлено про неможливість їх надання (у разі наявності) з об'єктивних причин, у зв'язку з чим впевнитись щодо наявності у контролюючого органу правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень не вбачається за можливе.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, судом встановлено та не спростовано відповідачем, що податковим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не було зроблено відповідні розрахунки для визначення середньоринкової вартості автомобіля позивача на офіційному сайті Мінекономрозвитку, оскільки такі розрахунки не було долучено до відзиву та не залучено відповідачем до матеріалів справи, як і не надано до суду інших доказів на підтвердження того, що відповідний автомобіль позивача був об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017-2018рр., у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для беззаперечного висновку, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючий орган правомірно відніс належний ОСОБА_2 транспортний засіб до об'єкту оподаткування транспортного податку за 2017 рік та за 2018 рік, оскільки прийняв спірні рішення за відсутності розрахунків середньоринкової вартості автомобіля, які є обов'язковими для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Натомість, на підтвердження обґрунтованості власної позиції ОСОБА_2 разом із позовною заявою було надано до суду роздрукований із сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку) розрахунок середньоринкової вартості належного йому транспортного засобу «Audi, Q7, 2015 року випуску», який здійснений позивачем від 22.08.2018р., згідно з яким середньоринкова вартість вищезазначеного транспортного засобу станом на момент розрахування становила 1 294 500, 60 грн., однак суд не може прийняти даний розрахунок в якості належного, допустимого і достатнього доказу середньоринкової вартості належного позивачу автомобілю, оскільки у заданих до розрахунку параметрах відсутні визначені Методикою обов'язкові відомості щодо відповідного транспортного засобу (зокрема, не зазначено характеристики об'єму циліндрів двигуна та щодо типу пального належного позивачу автомобіля), що виключає вірність проведених позивачем розрахунків.

Водночас, разом із відповіддю на відзив позивач на підтвердження обґрунтованості власної позиції було додатково надано до суду інший роздрукований із сайту Мінекономрозвитку розрахунок середньоринкової вартості належного йому транспортного засобу (із показниками: марка - «Audi», модель - «Q7, 3,0, внутрішнього згорання, дизель» рік випуску - «2015»), який здійснений позивачем від 14.08.2018р., згідно з яким середньоринкова вартість вищезазначеного транспортного засобу станом на момент розрахування становила 1 384 158, 86 грн., тобто вартість даного транспортного засобу не перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (тобто - 1 396 125, 00 грн.).

Окрім даного розрахунку, позивачем також надано до суду відповідь Мінекономрозвитку (лист за вих. №3805-05/36470-09 від 17.08.2018р.) на електронні звернення позивача від 15.08.2018р. щодо середньоринкової вартості легкового автомобіля Audi Q7 з об'ємом циліндрів двигуна 2967 куб. см., дизель, 2015 року випуску для цілей оподаткування транспортним податком у 2017 і 2018 роках.

У даному листі Мінекономрозвитку, посилаючись на положення статті 267 Податкового кодексу України та Методики, було зазначено щодо розміщення на офіційному веб-сайті Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року та калькулятору, який надає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про його марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального.

У вищезазначеній відповіді Мінекономрозвитку, зокрема, зауважив, що розраховано у 2017 році згідно Методики середньоринкова вартість автомобіля Audi Q7 з об'ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, дизель, 2015 року випуску становила 1 004 335, 00 грн. (з ПДВ).

З вищенаведеного слідує, що середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу у 2017 році становила 1 004 335, 00 грн., тобто вартість даного транспортного засобу не перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (тобто - 1 200 000, 00 грн.).

У відзиві на позив відповідач просить суд не приймати вищезазначений лист Мінекономрозвитку як належний доказ на підтвердження середньоринкової вартості належного позивачу автомобілю, оскільки даний лист, на думку відповідача лист не має жодного значення для встановлення вартості транспортних засобів, виходячи з норм Податкового кодексу України (статті 267) та не містить належних обов'язкових реквізитів, а також з огляду на те, що вартість даного автомобіля у 2017 році, як зазначає відповідач, не могла становити 1 004 335, 00 грн., оскільки станом на 10.10.2018р. вартість авто позивача становить 1 384 000, 00 грн.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, лист Мінекономрозвитку за вих. №3805-05/36470-09 від 17.08.2018р. містить інформацію щодо предмета доказування в рамках даної справи, а саме підтверджує той факт, що належний позивачу транспортний засіб не міг бути об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році, оскільки, як зазначено у листі, що вартість даного автомобіля була нижчою за 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої підпунктом 267.2.1 пункту267.1 статті 267 Податкового кодексу України на 01.01.2017 року (1 200 000,00 грн.), з огляду на викладене суд не має підстав вважати даний доказ неналежним в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів відповідача про відсутність у листі Мінекономрозвитку обов'язкових реквізитів слід зазначити, що контролюючий орган не конкретизує які обов'язкові реквізити у даному листі є відсутніми.

При цьому, слід зазначити, що лист Мінекономрозвитку, зокрема, наступні реквізити: найменування органу - автора документа, дата, індекс, заголовок до тексту, текст, підпис, позначка про виконання і спрямування документа до справи. У відповіді на звернення у називному відмінку зазначено прізвище, ім'я, по батькові (або ініціали) фіз. особи, вулиця, номер будинку і квартири, населений пункт, район, область та поштовий індекс. Відповідь за заявою підписана посадовою особою, до компетенції якої входить розгляд питання і прийняття рішень. У кінці бланка вказано прізвище та ініціали виконавця, його телефон.

Вищенаведене свідчить про безпідставність клопотання відповідача щодо неприйняття даного листа в якості належного доказу по справі.

Також, слід зазначити, що судом також було досліджено "Перелік легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017 році", розміщений на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та встановлено, що під оподаткування транспортним податком підлягає автомобіль «марка - Audi, модель - Q7, об'єм циліндрів двигуна - 3.0 куб. см., тип пального - дизель, рік випуску (включно) - до 2 років», в той час як спірний об'єкт оподаткування 2015 року випуску.

Крім того, у Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році, який станом на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень був розміщений на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та встановлено, що під оподаткування транспортним податком підлягає автомобіль «марка - Audi, модель - Q7, об'єм циліндрів двигуна - 3.0 куб. см., тип пального - дизель, рік випуску (включно) - до 3 років», в той час як спірний об'єкт оподаткування 2015 року випуску.

Підпунктом 14.1.220 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що рік виготовлення транспортного засобу календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки відомості про календарну дату виготовлення автомобіля марки Audi, моделі Q7, 2015 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_2, невідомі, то відповідно до пп.14.1.220 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України датою виготовлення цього транспортного засобу є 01.01.2015 року.

Відповідно до пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. При цьому календарний рік - це проміжок часу з 01 січня по 31 грудня, котрий триває 365 (366) днів.

Враховуючи вищенаведене, датою закінчення спливу дворічного строку з дня виготовлення автомобіля позивача є 01.01.2017р. та, відповідно трирічного строку з дня виготовлення автомобіля - 01.01.2018р.

Таким чином, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів того, що середньоринкова вартість автомобіля марки Audi, моделі Q7, 2015 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_2 на момент наявності у контролюючого органу правових підстав для нарахування позивачу податкових зобов'язань по сплаті транспортного податку за 2017р. і 2018 р. перевищувала 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2017 (звітного) року та 01.01.2018 (звітного) року, а також з огляду на те, що датою виготовлення цього транспортного засобу є 01.01.2015 року, в той час як базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, суд доходить до висновку, що належний позивачу транспортний засіб не був об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році та у 2018 році, у зв'язку з чим у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення податкових повідомлень-рішень від 23.07.2018р. за №17-0414 та за №1-0414, а також, відповідно, для визначення позивачу грошового зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2017-2018 рр.

Однак, доводи позивача щодо протиправності податкового повідомлення-рішення №1-0414 від 23.07.2018р. з огляду на те, що ставка транспортного податку в сумі 6250, 00 грн. не встановлена Податковим кодексом України - не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у відповідності до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_2 став власником відповідного транспортного засобу 20.10.2017р., у зв'язку з чим сума грошового зобов'язання була нарахована позивачу контролюючим органом у відповідності до положень п.п. 267.6.5, 267.6.6 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України.

Крім того, необґрунтованими є також посилання позивача щодо неправомірного нарахування контролюючим органом грошового зобов'язання по сплаті транспортного податку за 2017 рік з огляду на порушення податковим органом строків, визначених статтею 102 Податкового кодексу України з дати первинної реєстрації автомобіля, оскільки граничний строк сплати грошових зобов'язань нарахованих контролюючим органом за транспортним податком припадає щонайменше на 01.01.2017 рік та не відраховується від дати реєстрації транспортного засобу.

Натомість, слід зауважити, що в порушення вимог п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, оскаржувані податкові повідомлення-рішення сформовані та надіслані позивачу після 1 липня базового податкового (звітного) періоду (року).

Водночас, суд наголошує, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області не надано до суду жодних відомостей та доказів щодо несвоєчасного виконання органами, які здійснюють державну реєстрацію (в т.ч. й перереєстрацію) транспортних засобів встановленого п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України обов'язку шодо направлення до даного контролюючого органу відомостей щодо набуття 20.10.2017р. ОСОБА_2 права власності на відповідний транспортний засіб.

Відповідно до частин 1, 4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням приписів статті 267 Податкового кодексу України, належний позивачу вищезазначений транспортний засіб не є об'єктом оподаткування транспортним податком, що виключає наявність у контролюючого органу правових підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та визначення позивачу грошового зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2017 рік та за 2018 рік.

Таким чином, надаючи оцінку оскаржуваним рішенням, суд зазначає, згідно частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем в ході розгляду даної справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що середньоринкова вартість належного позивачу автомобіля становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) 2017 року і 2018 року та, відповідно, правомірності прийнятих Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду у загальному розмірі 1409, 60 грн., що документально підтверджується наявними у матеріалах справи роздруківками дублікатів квитанції №0.0..1 від 14.09.2018р. на суму 704, 80 грн. та квитанції №0.0..1 від 14.09.2018р. на суму 704, 80 грн.

Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем - у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено повністю, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду у загальному розмірі 1409, 60 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №0440/7035/18 (Головне управління ДФС у Дніпропетровській області).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_4) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49005, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1-0414 від 23.07.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1-0414 від 23.07.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () судові витрати в сумі 1409, 60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський