Справа № 577/3605/16-а
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 577/3605/16-а

Провадження № 11-1079апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року (суддя - Кравченко В. О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року (у складі колегії суддів Чалого І. С., П'янової Я. В., Зеленського В. В.) у справі № 577/3605/16-а за його позовом до Конотопської міської ради Сумської області (далі - Міськрада), реєстраційної служби Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області (далі - Реєстраційна служба), Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптима» (далі - ТОВ «Оптима»), ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Міськради, Реєстраційної служби, ТОВ «Оптима», ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міськради від 28 серпня 2013 року «Про затвердження площ та надання земельних ділянок громадянам згідно з виготовленою землевпорядною документацією», яким ОСОБА_4 надано у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку 57/100 частки земельної ділянки від загальної площі 0,1000 га, що становить 0,0570 га, та для ведення особистого селянського господарства 57/100 частки земельної ділянки від загальної площі 0,0297 га, що становить 0,0169 га;

- скасувати свідоцтва про право власності на земельні ділянки, що знаходяться на АДРЕСА_1, видані на ім'я ОСОБА_4;

- провести реальний розподіл земельної присадибної ділянки за адресою: Сумська область, АДРЕСА_1, загальною площею 0,1297 га, виділивши позивачу в користування 0,1101 га, з них 0,0804 га - для обслуговування житлового будинку та 0,0297 га - для ведення особистого селянського господарства.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 06 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, відмовив у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на момент постановлення цієї ухвали), оскільки спір у справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, 16 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 19 грудня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - Закон № 2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 18 вересня 2018 року передав вказану вище справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 6 ст. 346 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), оскільки учасник справи оскаржує судові рішення з підстави порушення правил предметної юрисдикції.

Як установлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, рішенням Міськради від 28 серпня 2013 року «Про затвердження площ та надання земельних ділянок громадянам згідно з виготовленою землевпорядною документацією» у власність ОСОБА_4 надано земельні ділянки для будівництва й обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) на АДРЕСА_1, загальною площею 0,0739 га.

Реєстраційна служба зареєструвала 57/100 частки земельної ділянки площею 0,0297 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та 57/100 частки земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер НОМЕР_2), що знаходяться на АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 і видала свідоцтва від 16 вересня 2013 року про право власності на зазначене нерухоме майно.

Відповідно до нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину від 23 січня 2010 року ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом 1/2 частки спадкового майна, що належало на день смерті його матері (ОСОБА_6). Згідно з цим свідоцтвом спадщина складається з 2/25 частки земельної ділянки площею 0,0279 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та 2/25 частки земельної ділянки площею 0,0083 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованих на АДРЕСА_1.

За позицією позивача надання у власність ОСОБА_4 зазначених земельних ділянок відбулось з порушенням ст. 120 Земельного кодексу України

(далі - ЗК України), оскільки частина земельної ділянки (0,0290 га), переданої у власність ОСОБА_4, була у користуванні батьків позивача, і на думку ОСОБА_3, після смерті його батьків право користування земельною ділянкою повинно перейти до позивача.

Вважаючи рішення Міськради від 28 серпня 2013 року «Про затвердження площ та надання земельних ділянок громадянам згідно з виготовленою землевпорядною документацією» протиправним і таким, що прийняте з порушенням ст. 120 ЗК України, ОСОБА_3 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_3 звернувся до адміністративного суду з позовом про скасування рішення Міськради від 28 серпня 2013 року, яким у власність ОСОБА_4 надано земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) на АДРЕСА_1, загальною площею 0,0739 га. За позицією позивача, оскаржуване рішення зачіпає його права та інтереси, як набувача частини земельної ділянки неправомірно розподіленої ОСОБА_4

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на спірні земельні ділянки за адресою: вулиця Депутатська, 49 в місті Конотопі Сумської областіОСОБА_4 набула право власності.

Тобто предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення органу місцевого самоврядування, як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо набуття права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Ураховуючи суть спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі є обґрунтованим, оскільки ця справа має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна
Судді:
Н. О. Антонюк С. В. Бакуліна В. В. Британчук Д. А. Гудима В. І. Данішевська О. Р. Кібенко В. С Князєв Л. М. Лобойко Н. П. Лященко О. Б. Прокопенко Л. І. Рогач О. М. Ситнік О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич О. Г. Яновська