Справа № 810/630/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/630/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області та ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_2 з вересня 2017 року;

- зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії з вересня 2017 року на картковий рахунок НОМЕР_1 в банк АТ «Райффайзен Банк Аваль» та утриматись від подальшого призупинення її виплати;

- зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок пенсії відповідно до останніх змін в законодавстві;

- зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_2 моральну та матеріальну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, яка полягає у невиплаті з вересня 2017 року ОСОБА_2 пенсії за віком. Зобов'язано Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 та сплатити заборгованість з виплати пенсії за період, починаючи з вересня 2017 року. Стягнуто з Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на користь ОСОБА_2 кошти за заподіяну моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останнє та ухвалити нове, яки відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт наголошує, що ОСОБА_2 не перебував на обліку в Ірпінському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, а отже і відсутні підстави для визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, оскільки для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно дотриматись певної процедури, яка визначена Порядком №365 затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №365 від 08.06.2016 року.

Разом з тим, із вказаним судовим рішенням не погодився і позивач, який також подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивач є пенсіонером та з 20.01.2010 отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням Серії НОМЕР_2.

До 2016 року позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Слов'яносербського району Луганської області.

З листопада 2016 року позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Вишгородському районі як внутрішньо переміщена особа.

З серпня 2017 рок позивач переїхав на постійне місце проживання до смт. Гостомель (Київська область, Ірпінський район).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07.08.2017 № фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_1.

Листом від 08.11.2017 №196/Т-01 Вишгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області повідомило позивача, що виплата пенсії йому припинена у зв'язку з надходженням даних про те, що ОСОБА_2 зареєструвався як внутрішньо переміщена особа в іншому населеному пункті.

Листом від 29.11.2017 відповідач повідомив позивача, що для прийняття документів на запит макетної та електронної пенсії справи позивача з Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (фактично - для відновлення виплати пенсії) ОСОБА_2 необхідно подати ряд документів: а саме: довідку внутрішньо переміщеної особи, паспорт, ідентифікаційний код та реквізити рахунку в Ощадбанку.

Вважаючи зазначені дії та бездіяльність (щодо невиплати пенсії) відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, та про зобов'язання останнього поновити ОСОБА_2 виплату пенсії з вересня 2017 року підлягають задоволенню, оскільки виплата пенсії позивачу протиправно припинена без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача зарахувати пенсію позивача саме на рахунок ОСОБА_2 у банку АТ «Райффайзен Банк Аваль» суд зазначив, що в матеріалах справи міститься скерована до відповідача заява позивача з проханням пенсію надалі зараховувати на рахунок позивача в банку АТ «Райффайзен Банк Аваль», проте, оскільки в матеріалах справи не міститься відповіді відповідача на згаданий лист, суд вважає передчасним задоволення зазначеної вимоги, так як наразі це питання не є спірним. Щодо стосується заявленої моральної шкоди на рівні 20 000,00 грн., то позивачем не доведено, що саме така сума є співмірною із завданою шкодою, та не надано будь-якого розрахунку; тому, виходячи з меж розумності, суд прийшов до висновку, що достатнім буде стягнути з відповідача на користь позивача за заподіяну моральну шкоду суму в розмірі 2000,00 грн., тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Однак, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію наступним.

Так, з метою встановлення гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За правилами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частинами 1-3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №365 від 08.06.2016 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Порядок №365).

Відповідно до п. 2 Порядку №365 документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Пунктами 4-5 Порядку №365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

Згідно п. 7 Порядку №365 для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до пункту 12 Порядку №365 за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї або інших документів, визначених в абзаці другому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Враховуючи наведені норми Порядку та Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» колегія суддів приходить до висновку, що для прийняття рішення про поновлення виплати пенсії передує звернення особи до пенсійного фонду із відповідною заявою та додатково поданими до неї документами.

Як свідчать матеріали справи та зазначено у судовому засіданні представником відповідача, позивач із відповідною заявою до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області не звертався, чим порушено вимоги Порядку №365, а отже у пенсійного фонду були відсутні підстави для поновлення виплати пенсії.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання поновити виплату пенсії є передчасним, оскільки позивач не перебував на обліку в Ірпінському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та не звертався до останнього із відповідною заявою.

Також невірним є посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №243/6391/17, оскільки з обставин справи вказаного рішення вбачається, що позивач перебував на обліку в Костянтинівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, та позивачем було дотримано процедуру поновлення виплати пенсії, однак відповідач, пенсійний фонд, не поновив виплату пенсії при цьому не прийняв відповідного рішення.

Таким чином, Постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №243/6391/17 не має жодного відношення до справи, що розглядається.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про проведення перерахунку пенсії, оскільки позивач не звертався до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про перерахунок пенсії.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на обов'язок пенсійного фонду провести перерахунок пенсії з 01.10.2017 року є недоцільним, оскільки позивач не перебував та не перебуває на обліку в Ірпінському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_2 моральну та матеріальну шкоду в розмірі 20000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пунктах 2, 4 вказаної постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1173 цього Кодексу, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Ураховуючи, що позивачем не наведено жодних обставин погіршення його самопочуття та психічного стану внаслідок незаконних дій відповідачів, як і не надано жодних інших доказів завдання йому моральної чи матеріальної шкоди, підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

В той час як доводи Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області спростовують висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки ОСОБА_2 не стояв на обліку в Ірпінському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та не звертався до останнього із відповідною заявою про постановку на облік і заявою про поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року - скасувати, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Повний текст постанови складено « 10» грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма