Справа № 817/699/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1593/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2;

від відповідача - Никитюк Т.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на публічній службі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Махаринець Д.Є.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 30 хв. 08.06.2018р. м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 26.06.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

05.03.2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними та скасувати накази Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ в Рівненській обл. № 26 від 11.01.2018р. та № 23 о/с від 09.02.2018р., в частинах, що стосуються його;

поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділення конвойної служби ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУ НП в Рівненській обл., починаючи з 10.02.2018р.;

зобов'язати відповідача ГУ НП в Рівненській обл. виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.02.2018р. по день ухвалення судового рішення, а також компенсацію витрат на відрядження (а.с.4-7).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2018р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.189а-206).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.213-216).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не надано належної оцінки аргументам позивача щодо порушення його прав як особи, стосовно якої проводиться службове розслідування (в частині ознайомлення із висновком службового розслідування і отримання витягу з наказу про звільнення).

Окрім цього, відповідачем в порушення вимог Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затв. наказом МВС України № 672 від 02.08.2017р., який набрав чинності 15.09.2017р., при відрядженні ОСОБА_1 (накази № 1056 від 19.10.2017р. з 24.10.2017р. на 30 днів, № 1158 від 20.11.2017р. - з 24.11.2017р. на 30 днів, № 1201 від 29.11.2017р. - з 01.12.2017р. на 30 днів) у зв'язку з службовою необхідністю в ІТТ № 5 ГУ НП в Рівненській обл. (м.Сарни) посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження» не оформлялись.

Під час розгляду справи відповідачем видано наказ № 62 о/с від 17.04.2018р., яким внесені часткові зміни до наказу ГУ НП в Рівненській обл. № 23 о/с від 09.02.2018р. в частині звільнення ОСОБА_1, а саме змінено дату звільнення - з 02.03.2018р. Однак, 02.03.2018р. він був тимчасово непрацездатним, а саме перебував на стаціонарному лікуванні з 02.03.2018р. по 12.03.2018р.; копія довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів МВС № 23 від 12.03.2018р. направлена відповідачу рекомендованим листом 10.04.2018р.

Водночас, судом першої інстанції не надано оцінки аргументам щодо порушення:

безпосереднім керівництвом позивача - начальником конвою вимог Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затв. наказом МВС України № 60 дск від 20.01.2005р.;

посадовими особами Володимирецького районного суду Рівненської обл. вимог п.9 Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів, затв. спільним наказом МВС України, Міністерства юстиції України, Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державної судової адміністрації України, Генеральної прокуратури України № 613/785/5/30/29/67/68 від 26.05.2015р., якими встановлено, що у приміщеннях судів відповідно до Державних будівельних норм України В.2.2-26:2010 «Будинки і споруди. Суди» обладнуються: камери, зали судових засідань, приміщення для розміщення особового складу варти і санітарні вузли. Усі службові приміщення утримуються в належному стані, своєчасно ремонтуються та мають достатнє освітлення.

Коротка тривалість проведення службового розслідування (подія стосовно якої проводилося службове розслідування відбулася приблизно о 17 год. 45 хв. 10.01.2018р., а наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності датовано 11.01.2018р.) унеможливила реалізацію прав апелянта щодо здійснення заяв, подання документів, які мають значення для проведення службового розслідування, висловлення письмових зауважень щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службових осіб, які його проводили.

Також в оскарженому наказі № 26 від 11.01.2018р. відповідачем не умотивована необхідність застосування відносно нього крайнього заходу дисциплінарного впливу, яким є звільнення.

Підсумовуючи вищевикладене, вважає, що відповідачем під час проведення службового розслідування не встановлені всі особи, дії чи бездіяльність яких сприяли втечі з-під варти ОСОБА_5, невірно викладена його характеристика, оскільки він не мав дисциплінарних стягнень станом на 10.01.2018р., не встановлені умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку - його постійне перебування у відрядженні з 24.08.2017р., залишення його одноосібно для охорони затриманого у Володимирецькому районному суді Рівненської обл., ненадання уповноваженими особами Володимирецького районного суду Рівненської обл. камери для поміщення затриманого, відсутність приміщення для розміщення особового складу варти і санітарні вузли, не враховані як обставини, що пом'якшують ступінь відповідальності, стан його здоров'я, наявність хронічних захворювань, що підтверджується медичною документацією, яка міститься у матеріалах справи.

Відповідачем ГУ НП в Рівненській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.227-229).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника (адвоката) на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 25.02.2005р. по 06.11.2015р., у Національній поліції - з 07.11.2015р., мав звання старшого сержанта поліції та обіймав посаду поліцейського відділення конвойної служби ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУ НП в Рівненській обл.

Наказом начальника ГУ НП в Рівненській обл. № 23 о/с від 09.02.2018р. «По особовому складу», із змінами, внесеними наказом відповідача № 62 о/с від 17.04.2018р., позивача звільнено з 02.03.2018р. зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с.8, 140).

Підставою для звільнення зі служби слугував наказ ГУ НП у Волинській обл. № 26 від 11.01.2018р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Рівненській обл.» (а.с.9-10).

Вказаний наказ був виданий на підставі висновку з матеріалів службового розслідування за фактом втечі з-під варти громадянина ОСОБА_6, затвердженого начальником ГУ НП в Рівненській обл. 11.01.2018р. (а.с.78-109).

Спірні правовідносини регулюються приписами Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затв. Законом України № 3460-IV від 22.02.2006р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно із п.9 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» № 901-VIII від 23.12.2015р. до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затв. Законом України № 3460-IV від 22.02.2006р. (надалі - Дисциплінарний статут), передбачено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання (ст.13 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст.14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р. затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

Пунктом 2.1 цієї Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п.8.1 вказаної Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного (п.8.3 вказаної Інструкції).

Під час службового розслідування з'ясовано, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 29.11.2017р. у справі 556/953/17 визначено утримування ОСОБА_6, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» до прийняття судом рішення у кримінальному провадженні № 0000420.

В пункті 2 резолютивної частини вказаної ухвали міститься вказівка щодо доставлення обвинуваченого ОСОБА_6 з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» до Володимирецького районного суду Рівненської обл. для участі у судовому засіданні, призначеному на 14 год. 00 хв. 10.01.2018р.

Конвойним нарядом доставлено обвинуваченого ОСОБА_6 до Володимирецького районного суду Рівненської обл. близько 10 год. 40 хв. 10.01.2018р.; з моменту доставлення обвинувачений в залі суду перебував під охороною старшого сержанта поліції ОСОБА_1

Судовий розгляд кримінального провадження проводився з 15 год. 00 хв. до 15 год. 30 хв., після чого обвинувачений залишився перебувати у спеціально обладнаній камері в приміщенні залу суду, очікуючи прибуття конвойного автомобіля.

Перебуваючи в приміщенні вказаного суду, приблизно о 17 год. 45 хв., обвинувачений ОСОБА_6 під приводом погіршення стану здоров'я, звернувся до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з проханням вивести його на вулицю, на що останній погодився. Перебуваючи біля входу до судової установи, обвинувачений ОСОБА_6, скориставшись втратою старшим сержантом поліції ОСОБА_1 пильності та унаслідок допущення поліцейським низки порушень правил конвоювання, здійснив втечу з-під варти.

Вжитими розшуковими заходами обвинуваченого ОСОБА_6 працівниками Володимирецького відділення поліції Рівненської обл. було затримано в 00 год. 45 хв. 11.01.2018р. за адресою: смт.Володимирець, вул.Грушевського, 101, доставлено до відділення поліції, після чого поміщено до ІТТ № 5 ГУ НП в Рівненській обл. (м.Сарни).

Відповідно до п.1.16 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затв. наказом МВС України № 60 дск від 20.01.2005р.), для конвоювання затриманих і взятих під варту осіб призначається звичайний або посилений конвойний наряд. Склад і чисельність конвойних нарядів визначаються начальником органу (командиром окремого підрозділу).

Наказом начальника ІТТ № 5 від 10.01.2018р. був визначений склад конвою до Володимирецького районного суду та Кузнецовського міського суду Рівненської обл.; старшим конвою призначений старший сержант поліції ОСОБА_7, конвоїрами - старший сержант поліції ОСОБА_8, старший сержант поліції ОСОБА_1 та рядовий поліції ОСОБА_9

Опитаний в ході проведення службового розслідування майор поліції ОСОБА_10, начальник ІТТ № 5, підтвердив факт затвердження ним книги нарядів по ІТТ та дорожнього журналу для конвоювання одного обвинуваченого до Володимирецького районного суду Рівненської обл. та двох обвинувачених до Кузнецовського міського суду Рівненської обл. конвоєм у складі: начальник конвою ОСОБА_7, конвоїри ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_9, проведення інструктажу конвойного наряду, затвердження наказу на конвоювання. Про факт втечі обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти у Володимирецькому районному суді Рівненської обл. він дізнався близько 18-ої години 10.01.2018р. із телефонного повідомлення начальника конвою ОСОБА_7

Опитаний старший сержант поліції ОСОБА_7 підтвердив факт призначення його 10.01.2018р. начальником конвою із доставлення обвинувачених до Володимирецького районного суду Рівненської обл. та Кузнецовського міського суду Рівненської обл., проведення інструктажу конвойного наряду майором поліції ОСОБА_11, проведення передрейсового огляду спецавтомобіля «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, отримання нарядом обвинувачених та виїзд близько 09 год. 30 хв. спецавтомобіля від ІТТ № 5 ГУНП Рівненської обл. по маршруту конвоювання №№ 2, 3. У подальшому, близько 10 год. 45 хв., обвинуваченого ОСОБА_6 було поміщено до стаціонарного загородження у залі судового засідання Володимирецького районного суду Рівненської обл. та двох обвинувачених - до Кузнецовського міського суду Рівненської обл. Поруч із вказаним обвинуваченим в залі судового засідання ним був залишений старший сержант поліції ОСОБА_1 По мобільному телефону опитуваний зателефонував до працівника Володимирецького відділення поліції Міськевича, якого попросив допомогти в охороні обвинуваченого в суді. До Кузнецовського міського суду Рівненської обл. інші конвоїри спецавтомобілем доставили обвинувачених о 11 год. 40 хв., та забезпечували їх конвоювання та охорону під час судових засідань до 17 год. 30 хв.

Відповідно до пояснення старшого сержанта поліції ОСОБА_7 під час перебування у Кузнецовському міському суді Рівненської обл. він неодноразово виходив на зв'язок із майором поліції ОСОБА_11 та старшим сержантом поліції ОСОБА_1, а під час слідування конвою від м.Вараш до смт.Володимирець, близько 17 год. 45 хв.. йому зателефонував старший сержант поліції ОСОБА_1 та повідомив, що обвинувачений ОСОБА_6 втік з-під варти. Про вказане повідомлення ОСОБА_7 одразу повідомив майора поліції ОСОБА_12 До Володимирецького районного суду Рівненської обл. конвой прибув о 18 год. 25 хв., від ОСОБА_1, який там знаходився, він дізнався про обставини втечі обвинуваченого, після чого конвой прибув до Володимирецького відділення поліції, де забезпечив охорону двох обвинувачених, які були у спецавтомобілі, до отримання вказівок керівництва.

У висновку службового розслідування містяться пояснення позивача з приводу події, яка відбулась у Володимирецькому районному суді Рівненської обл. за його участі. Виходячи з вказаних пояснень, відповідачем зроблені висновки про порушення позивачем вимог Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затв. наказом МВС України № 60 дск від 20.01.2005р., а саме:

пунктом 1.29 цього наказу визначено, що конвоїру забороняється відволікатися від несення служби, вступати з конвойованими в розмови, крім випадків, коли необхідно дати вказівки про порядок руху й дотримання правил поведінки під час конвоювання, однак ОСОБА_1 у поясненні вказав, що розмовляв з ОСОБА_6 в залі суду за столом, сидячи один навпроти одного, тобто позивач свідомо ігнорував вказані вимоги наказу;

пунктом 3.19.3 вказаного наказу встановлено, що конвоїр у залі судового засідання зобов'язаний: пильно нести службу, здійснювати постійний нагляд за поведінкою підсудних (засуджених), вимагати від них виконання встановлених правил поведінки та вказівок головуючого, забороняти вставати з місця без дозволу, розмовляти між собою і вступати в контакт з громадянами, передавати будь - які речі, однак ОСОБА_1 у поясненні вказав, що на судове засідання приїхала мати ОСОБА_6 та вони розмовляли між собою в залі судового засідання. ОСОБА_6 передав матері шість пар чоток;

пунктом 3.19.5 зазначеного наказу визначено, що конвоїр у перервах і після закінчення судового засідання зобов'язаний не допускати до підсудних (засуджених) сторонніх осіб, з дозволу головуючого надавати можливість для переговорів із захисниками, експертами, прокурором, а вразі необхідності - з лікарем; точно і суворо дотримуватися правил охорони при виведенні конвойованих до туалету, однак згідно пояснень позивача, він, виводячи останній раз перед втечею, на вулицю ОСОБА_6 не пристебнув вільну кайданку до своєї руки, а просто тягнув його, оскільки йому набридли прохання конвойованого, чим не забезпечив точного і суворого дотримання правил охорони;

пунктом 3.19.6 цього наказу встановлено, що при виявленні приготування до втечі, замаху на самогубство або нападі на конвой конвоїр зобов'язаний подати сигнал тривоги; терміново доповісти в чергову частину органу внутрішніх справ та вжити всіх необхідних заходів до попередження або припинення протиправних дій. Водночас, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він відразу після втечі ОСОБА_6 повідомлення про втечу не здійснив, а матеріалами службового розслідування встановлено, що позивач майже через дві години після втечі конвойованого рапортом доповів у чергову частину Володимирецького відділення поліції про подію втечі.

Згідно наданих позивачем під час службового розслідування пояснень приблизно о 17 год. 47 хв. ОСОБА_6 сказав, що погано себе почуває і попросив вивести його на вулицю, щоб подихати свіжим повітрям. Позивач взяв його за кайданки і з другої сторони до себе не прикував, а у нього кайданки були на лівій руці і вони пішли на вулицю. ОСОБА_1 виходив перший та вже переступив поріг, як не побачив яким чином, здається рукою в кайданках, ОСОБА_6 вдарив його в живіт у район сонячного сплетіння. Удар ОСОБА_6 був неочікуваним, в цей момент ОСОБА_6 ступив з-заду по сходах і кинувся тікати на вулицю.

Проте, оглядом архівних записів камери відеоспостереження, яка розміщена у холі суду, встановлено запис, на якому зафіксований момент останнього виходу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з приміщення суду - час запису (камерний) 17 год. 21 хв.

З даного запису чітко вбачається, що першим на виходу направляється ОСОБА_6, одна рука якого опущена, інша - знаходиться в кишені, за ним за кілька кроків слідує ОСОБА_1, ближче до вхідних дверей одягає шапку. Чітко прослідковується момент виходу та закриття вхідних дверей.

Під час проведення службового розслідування встановлено, що аналіз даного відеозапису дає обґрунтовані підстави стверджувати, що ОСОБА_1 надав неправдиву інформацію про обставини втечі з-під варти ОСОБА_5, оскільки із запису чітко вбачається, що при виході з приміщення суду конвойований не завдавав жодного удару ОСОБА_1 та останній не тягнув ОСОБА_5 за кайданки, тим самим позивач проявив відверту нещирість та ввів в оману керівництво ГУ НП в Рівненській обл.

Крім того, оглядом архівних записів зовнішньої камери відеоспостереження, яка розміщена на лицьовій частини судової установи та скерована у напрямку центрального входу, виявлено відеозапис, на якому зафіксований момент втечі обвинуваченого ОСОБА_5 з-під конвою. Час запису (камерний) 17 год. 32 хв. - 17 год. 34 хв. Зокрема, на відеозаписі спостерігається, як обвинувачений ОСОБА_6 та старший сержант поліції ОСОБА_1 стоять один напроти другого на сходинках суду. При цьому факт перебування обвинуваченого у наручниках, зафіксованих на руці конвоїра, є відсутнім. Обидва з учасників тримають руки у бокових кишенях своїх курток. Конвоїр стоїть обличчям до фасаду суду, а обвинувачений - до фасаду суду спиною. Після нетривалого часу знаходження один навпроти іншого, особа, у формі працівника поліції, без іншої особи, зійшла із сходів суду та попрямувала у напрямку лівої стіни суду. Особа у цивільному зробила кілька кроків за поліцейським, та раптово побігла у протилежний бік. Жодних ударів чи нападу на працівника поліції зі сторони особи у цивільному на відеозаписі убачається.

Аналіз даного відеозапису дає обґрунтовані підстави стверджувати, що нападу на ОСОБА_1 зі сторони конвойованого не було і такі повідомлені ним відомості є неправдивими. Також із запису чітко вбачається, що конвоїр не забезпечував належної охорони конвойованого.

Факт допущення працівником конвойного наряду ОСОБА_1 грубих порушень порядку конвоювання обвинувачених та їх охорони у судових установах, неправдивість пояснень старшого сержанта поліції ОСОБА_1 щодо обставин забезпечення ним охорони обвинуваченого у Володимирецькому районному суді Рівненської обл. та обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 втечі з-під варти підтверджується свідченнями інспектора ювенальної превенції Володимирецького відділення поліції Варашського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 та дільничного офіцера поліції Острозького ВП НП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14, записом зовнішньої камери спостереження Володимирецького районного суду Рівненської обл.

Пунктом 5 розділу 2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затв. наказом МВС України № 1377 від 06.11.2015р., визначено, що посадова особа органу поліції при виявленні чи отриманні інформації про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію негайно повідомляє про це чергову частину органу поліції.

Разом з тим, незважаючи на те, що факт втечі обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти мав місце близько 17 год. 45 хв. 10.01.2018р., старшому сержанту поліції ОСОБА_7 та майору поліції ОСОБА_11 стало відомо про вчинене кримінальне правопорушення практично одразу, жодним з цих працівників поліції та старшим сержантом поліції ОСОБА_1 не було ужито заходів для негайного повідомлення про це чергової частини органу поліції. Лише о 19.20 год. у чергову частину Володимирецького ВП Варашського ВП ГУНП в Рівненській обл. надійшов рапорт поліцейського відділення конвойної служби ІТТ № 2 ОСОБА_1 про факт втечі обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти.

Невиконання вимог вищевказаної інструкції призвело до неможливості оперативного реагування підрозділів поліції на вчинене кримінальне правопорушення.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.ч.1 та 2 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію»).

Отже, за результатами проведеного службового розслідування факт грубого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 повністю доведений і документально зафіксований.

Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що втеча обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти стала можливою внаслідок грубого свідомого порушення старшим сержантом поліції ОСОБА_1 вимог п.п.1.28.1, 1.28.2, 1.28.3 та п.1.29 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затв. наказом МВС України № 60 дск від 20.01.2005р., та у подальшому, невиконання ним вимог п.5 розділу 2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затв. наказом МВС України № 1377 від 06.11.2015р.

Із послужного списку позивача слідує, що 02.07.2014р. та 25.08.2015р. він вже притягувався до дисциплінарної відповідальності та отримував догани; на час проведення службового розслідування вказані стягнення вважаються знятими.

Провина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку в розглядуваному випадку проявляється у прямому умислі, тобто, останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним своїх дій; таке порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.

Таким чином, позивача за вчинення дисциплінарного проступку правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом, та на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено з органів поліції у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Застосоване дисциплінарне стягнення відповідає тяжкості проступку та обставинам, за яких його скоєно. При цьому керівником при обранні виду дисциплінарного стягнення було враховано всі критерії передбачені Дисциплінарним статутом, зокрема, попередня поведінка особи, надання позивачем під час проведення службового розслідування неправдивих пояснень, через що відповідачем було обрано крайній захід дисциплінарного впливу.

В частині тривалості проведеного службового розслідування слід врахувати, що згідно ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Отже, зважаючи на вищевикладене, конкретної тривалості проведення службового розслідування не передбачено.

У розглядуваному випадку всі матеріали зібрані протягом доби, що відповідає обставинам розглядуваної події, та потреби у тому, щоб продовжувати проведення такого розслідування, не було, через що будь-яких порушень з боку відповідача щодо проведення такого розслідування у короткі строки не убачається.

Стосовно покликання позивача щодо неправомірного звільнення під час його тимчасової непрацездатності, то згідно ч.3 ст.40 КЗпП України звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається.

Під час вирішення спорів даної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового чи іншого законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно ст.18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової працездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Отже, на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених ст.16 Дисциплінарного статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до ст.18 вказаного статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Після надходження 05.04.2018р. адміністративного позову ОСОБА_1 серед матеріалів справи була наявна довідка про тимчасову непрацездатність, згідно з якою позивач перебував на лікарняному з 16.02.2018р. до 01.03.2018р., приступити до служби 02.03.2018р., з огляду на вказане 17.04.2018р. наказом відповідача № 62 о/с щодо дати звільнення позивача були внесені зміни.

Позивач у апеляційній скарзі вказує, що 10.04.2018р. ним була направлена до ГУ НП в Рівненській обл. ще одна довідка про тимчасову непрацездатність № 23 від 12.03.2018р. Однак відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції зазначалось, що до ГУ НП в Рівненській обл. 11.04.2018р. надійшов лист представника позивача про надіслання копії доказів у справі у додатках, до якого четвертим пунктом вказано копію довідки про тимчасову непрацездатність № 23 від 12.03.2018, хоча фактично представником було долучено не довідку № 23, а довідку № 18 про перебування позивача на лікарняному з 16.02.2018р. по 01.03.2018р. включно, тобто ту саму довідку, яка долучалася до матеріалів позову і на підставі якої відповідачем вже було внесено зміни. Будь яких інших документів від позивача чи його представника не надходило і лише під час судових дебатів представником позивача було зазначено, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному до 12.03.2018р.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що з 24.08.2017р. він постійно перебував у відрядженні, що підтверджується наказами відповідача № 1056 від 19.10.2017р., № 1158 від 20.11.2017р. та № 1201 від 29.11.2017р., а при звільненні зі служби в поліції з ним не проведено повного розрахунку, а саме не сплачено компенсацію витрат на відрядження.

Наказом МВС України № 672 від 02.08.2017р. затверджено Інструкцію про службові відрядження поліцейських у межах України, якою визначено особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та М.Севастополі, областях, м.Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України, а також оформлення та облік таких службових відряджень.

Згідно вимог п.1 розділу II цього наказу при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов'язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов'язків (посадових інструкцій). У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.

Пунктом 1 розділу III вказаного наказу передбачено, що поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження», які оформлюються відрядженою особою. На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер. Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Пунктом 10 розділу III згаданого наказу установлено, що фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби. Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою. У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.

Відповідно до п.8 розділу III цього наказу усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Пунктом 16 розділу III вказаного наказу передбачено, що після повернення зі службового відрядження протягом п'яти робочих днів поліцейський зобов'язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що обов'язок щодо отримання посвідчення про відрядження, подання оригіналів документів про понесені витрати покладається саме на поліцейського, який відбуває у відрядження.

Проте, на протязі серпня - грудня 2017 року, січня-лютого 2018 року старшим сержантом поліції ОСОБА_1, поліцейським відділення конвойної служби ІТТ № 2 ГУ НП в Рівненській обл., до УФЗБО ГУ НП в Рівненській обл. не подавались будь-які документи, що підтверджували б його перебування у службовому відрядженні.

Заборгованість по бухгалтерському обліку ГУ НП в Рівненській обл. по видатках на відрядження на момент звільнення ОСОБА_1 є відсутньою.

Згідно з ст.60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дія цього Закону поширюється на діяльність профспілок, їх організацій, об'єднань профспілок, профспілкових органів і на профспілкових представників у межах їх повноважень, на роботодавців, їх об'єднання, а також на державні органи та органи місцевого самоврядування. Особливості застосування цього Закону у Збройних Силах України (для військовослужбовців), Національній поліції, Державній кримінально-виконавчій службі України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України встановлюються відповідними законами.

Разом з тим, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» повинен застосовуватися з урахуванням вимог Закону України «Про Національну поліцію», при цьому на спірні відносини поширюються лише ті його норми, які не суперечить спеціальному законодавству.

Згідно із нормами Закону України «Про Національну поліцію» для захисту своїх прав та законних інтересів працівники поліції можуть утворювати професійні об'єднання та професійні спілки.

Разом з тим, нормами цього Закону не передбачено отримання попередньої згоди профспілкової організації на звільнення працівників поліції.

Приписами пп.6.3.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затв. наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р., передбачено право особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується.

В матеріалах справи наявний письмовий рапорт позивача від 27.02.2018р. про надання можливості йому ознайомитися з матеріалами службового розслідування (а.с.32); цей рапорт скерований поштою на адресу відповідача 27.02.2018р. (а.с.33).

При цьому, будь-яких доказів подальшої явки позивача до відповідача та/або відмови останнього від надання для ознайомлення матеріалів службового розслідування не представлено. Звідси, сама обставина звернення із рапортом про ознайомлення із матеріалами службового розслідування без будь-яких подальших дій зі сторони позивача не свідчить про порушення його права та інтересів зі сторони відповідача.

Також слід врахувати, що 05.03.2018р. позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

За наведених обставин, позивачем не було повністю реалізовано своє право на ознайомлення із матеріалами службового розслідування, вказана обставина не призвела до неможливості або утруднення звернення позивача до суду, надання обґрунтованих пояснень тощо.

Також вказані апелянтом порушення, які, на його думку, допущені безпосереднім керівництвом позивача - начальником конвою вимог Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затв. наказом МВС України № 60 дск від 20.01.2005р.; посадовими особами Володимирецького районного суду Рівненської обл. - вимог п.9 Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів, затв. спільним наказом МВС України, Міністерства юстиції України, Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державної судової адміністрації України, Генеральної прокуратури України № 613/785/5/30/29/67/68 від 26.05.2015р., з огляду на встановлені під судового розгляду обставини, не перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку із діями позивача, що містять склад дисциплінарного проступку.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції, проігнорував вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Закону України «Про Національну поліцію», а отже своїми діями вчинив дисциплінарний проступок, за що передбачена дисциплінарна відповідальність.

Оцінюючи покликання позивача на протиправність звільнення як найсуворішого заходу впливу, слід врахувати, що у висновку службового розслідування та в інших матеріалах справи не зазначено обставин, які б пом'якшували відповідальність поліцейського за вчинене порушення службової дисципліни.

Дисциплінарний статут не визначає чіткої послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості, що наділяє уповноважену особу правом самостійно визначити вид стягнення в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов послідового та обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані накази прийняті відповідачем з дотримання вимог чинного законодавства.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування останнього колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2018р. в адміністративній справі № 817/699/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 10.12.2018р.