Справа № 0240/3111/18-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

04 грудня 2018 р. Справа № 0240/3111/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Макарової К.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Січки О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до: виконавчого комітету Вінницької міської ради (21100, м. Вінниця, вул. Соборна, 59)

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до виконавчого комітету Вінницької міської ради (21100, м. Вінниця, вул. Соборна, 59) про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою суду від 14.09.2018 відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Згідно заявлених позовних вимог позивач оскаржує рішення комісії виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18.09.2017, протокол №32 про відмову ОСОБА_1 в наданні матеріальної грошової допомоги.

Під час звернення до суду із адміністративним позовом, позивач посилається на те, що рішення на його адресу відповідачем не направлено, на адвокатський запит також не надано, а тому вважає, що строк звернення до суду із адміністративним позовом пропущено із поважних причин.

В судовому засіданні позивач та його представник інших вмотивованих клопотань або пояснень щодо поважності пропущення строку звернення до суду не надали.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позивачу було відомо про оскаржуване рішення, а тому відсутні підстави, які б свідчили про поважність пропущення строку звернення до суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся із заявою від 07.08.2017 до міського голови ОСОБА_4 про надання матеріальної грошової допомоги в зв'язку із важкими життєвими обставинами, які спричинені хворобою. Датою реєстрації заяви є 08.08.2017, час прийому заяви 10:30год.

Крім того, 28.08.2017 ОСОБА_1 із листом від 21.08.2017 звернувся до Президента України Порошенка П.О., копії якого направив Прем'єр-міністру України Гройсману В.Б., Голові міськвиконкому ОСОБА_4

29.08.2017 секретаріат Кабінету Міністрів України направив листа ОСОБА_1 до Вінницької облдержадміністрації.

Також, ОСОБА_1 звернувся із листом від 28.08.2017 до Президента України Порошенка П.О. та копії направив Прем'єр міністру України Гройсману В.Б., Голові міськвиконкому ОСОБА_4 щодо виплати йому матеріальної грошової допомоги.

19.09.2017 на адресу Вінницької міської ради надійшов лист від Адміністрації Президента України, яким надіслано звернення ОСОБА_1, про що повідомлено останнього, також.

21.09.2017 Виконавчий комітет Вінницької міської ради направив на адресу ОСОБА_1 лист за №М-08-80619/1-00-10, згідно якого останнього повідомлено про те, що заяву розглянуто та прийнято рішення про відмову в наданні такої допомоги. При цьому, роз'яснюючи, що відповідно до підпункту 2.13.4 Положення про порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 23 січня 2015 року №1992, зі змінами (протокол Комісії від 18.09.2017 №32), у зв'язку із тим, що у позивача є повнолітня донька, яка відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, має обов'язок піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

Одночасно роз'яснено заявнику про його право на оскарження рішення згідно чинного законодавства.

25.09.2017 ОСОБА_1 в черговий раз звернувся із листом до Президента України Порошенка П.О. та копії направив Прем'єр-міністру України Гройсману В.Б., Голові міськвиконкому ОСОБА_4 щодо виплати йому матеріальної грошової допомоги. При цьому в своєму зверненні відзначає, що чиновники перекладають матеріальну допомогу на його дітей, які перебувають в декреті по догляду за дітьми, а тому не мають змоги.

27.09.2017 Виконавчий комітет Вінницької міської ради направив на адресу ОСОБА_1 лист за №М-01-81907/1-00-10, згідно якого останнього повідомлено про те, що заяву розглянуто та прийнято рішення про відмову в наданні такої допомоги.

Відповідно до даного листа вказано, що 18.09.2017 Комісією з питань надання матеріальної допомоги мешканцям міста Вінниці, ОСОБА_1 відмовлено в наданні допомоги відповідно до підпункту 2.13.4 Положення у зв'язку з тим, що у позивача є повнолітні діти, які відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, мають обов'язок піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

05.10.2017 Вінницька міська рада листом за №М-01-87021/1-00-10 повідомила ОСОБА_1 про те, що звернення останнього, які адресовані Президенту України, Прем'єр-міністру України щодо надання матеріальної грошової допомоги розглянуті в межах компетенції виконавчим органом міської ради.

Разом із тим, із вказаного листа убачається, що 13.04.2017 ОСОБА_1 звертався із заявою на ім'я міського голови з проханням надання матеріальної допомоги на лікування.

Враховуючи те, що на час звернення ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 розгляд вказаного питання належить до компетенції депутатів Вінницької обласної ради або до органу місцевого самоврядування за місцем реєстрації.

У цьому ж листі від 05.10.2017 виконавчий комітет Вінницької міської ради в черговий раз повідомляє ОСОБА_1, що 18.09.2017 Комісією з питань надання матеріальної допомоги мешканцям міста Вінниці, ОСОБА_1 відмовлено в наданні допомоги відповідно до підпункту 2.13.4 Положення у зв'язку з тим, що у позивача є повнолітні діти, які відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, мають обов'язок піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

09.10.2017 листом виконавчий комітет Вінницької міської ради щодо звернення ОСОБА_1 про надання матеріальної грошової допомоги на лікування повідомляє, що 18.09.2017 Комісією з питань надання матеріальної допомоги мешканцям міста Вінниці, було розглянуто заяву і прийнято рішення про відмову в наданні допомоги відповідно до підпункту 2.13.4 Положення, у зв'язку з тим, що у позивача є повнолітні діти, які відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, мають обов'язок піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

Окрім того, виконавчий комітет Вінницької міської ради листом від 20.10.2017 повідомив ОСОБА_1 про те, що повторно розглянувши звернення останнього про надання грошової матеріальної допомоги повідомляє, що 18.09.2017 справа ОСОБА_1 виносилась на розгляд комісії по розгляду звернень громадян щодо надання допомоги та протоколом №32 від 18.09.2017 відмовлено у наданні такої допомоги. За змістом даного листа, вивчивши уважно всі матеріали справи та факт наявності у заявника повнолітніх доньок, Комісія з питань надання матеріальної допомоги мешканцям міста Вінниці прийняла рішення про відмову у наданні такої допомоги відповідно до 2.13.4 Положення, у зв'язку з тим, що у позивача є повнолітні діти, які відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, мають обов'язок піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

Листом від 13.11.2017 за №М-01-102065/1-00-10 та №М-01-105706/1-00-10 Вінницька міська рада виконавчий комітет в черговий раз повідомила ОСОБА_1 про те, що його справа виносилась на розгляд та за результатами якої у призначенні матеріальної допомоги відмовлено.

03.11.2017 ОСОБА_1 знову звертається до Президента України Порошенка П.О., копії звернення якого направлено Прем'єр-міністру України Гройсману В.Б., Голові міськвиконкому ОСОБА_4 щодо виплати йому матеріальної грошової допомоги. При цьому заявник самостійно у своєму зверненні зазначає, що листом за №М-01-97599/1-00-10 від 20.10.2017 його повідомлено, що допомогу йому повинні надавати його діти, які знаходяться в декретній відпустці.

Як слідує із матеріалів справи, Вінницька міська рада виконавчий комітет 06.12.2017, 07.12.2017, 18.12.2017, 18.01.2018, 10.01.2018, 23.03.2018, 11.07.2018 листами повідомляла ОСОБА_1, щоразу після чергового звернення останнього до Президента України Порошенка П.О., із направленими копіями Прем'єр-міністру України Гройсману В.Б., Голові міськвиконкому ОСОБА_4, що у задоволенні заяви про матеріальну допомогу відмовлено.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду з позовом, на які позивач посилається, суд має виходити з оцінки та аналізу усіх доводів та того, чи мав заявник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Згідно пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні слідує, що він не знав про оскаржуване рішення. Натомість матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звертаючись із заявами до Президента України Порошенка П.О., Прем'єр-міністра України Гройсмана В.Б., Голови міськвиконкому ОСОБА_4 вказував, що матеріальну допомогу перекладено на його дітей, які перебувають у декретній відпустці по догляду за дітьми.

Вищенаведені обставини свідчить про те, що ОСОБА_1 було відомо про рішення Вінницької міської ради від 18.09.2017, оскільки підставами відмови слугувало саме те, що у заявника є повнолітні доньки, які відповідно до своїх конституційних обов'язків зобов'язані доглядати за своїми батьками.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Позивачем не надано доказів, які були об'єктивно непереборними, на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду. Єдиною підставою у клопотанні про поновлення пропущеного строку зазначено, що прийняте рішення відповідач не надав позивачу.

Оцінюючи доводи позивача, суд дійшов висновку про відсутність фактичних обставин, які б безумовно підтверджували поважність причин пропуску звернення до суду в межах шестимісячного строку.

В силу ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №802/1086/16-а у постанові від 25 квітня 2018 року вказав, що строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Позивач категорично заперечує отримання листа відповідача від 21.09.2018 за змістом якого повідомлено заявника про прийняте 18.09.2017 року рішення, яке оскаржується у даній справі. При цьому, як установлено даний лист відповідачем відправлено простою кореспонденцією.

На ряду із цим, визначаючи день, коли особа дізналась про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, суд звертає увагу, що матеріалами справи доводиться, що лист Вінницької міської ради від 20.10.2017 позивачем отримано, оскільки звертаючись 03.11.2017 у восьмий раз до Президента України, Прем'єр-міністра України та голови міськвиконкому щодо виплати йому матеріальної грошової допомоги ОСОБА_1 у своєму зверненні зазначає, що листом за №М-01-97599/1-00-10 від 20.10.2017 його повідомлено, що допомогу йому повинні надавати його діти, які знаходяться в декретній відпустці.

Відповідно до змісту цього листа від 20.10.2018 виконавчий комітет вказує, що повторно розглянувши звернення останнього про надання грошової матеріальної допомоги повідомляє, що 18.09.2017 справа ОСОБА_1 виносилась на розгляд комісії по розгляду звернень громадян щодо надання допомоги та протоколом №32 від 18.09.2017 відмовлено у наданні такої допомоги. Відмова прийнята відповідно до 2.13.4 Положення, у зв'язку з тим, що у позивача є повнолітні діти, які відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, мають обов'язок піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

Посилання позивача на не отримання рішення Вінницької міської ради від 18.09.2017 не є поважною причиною, оскільки це є конституційною гарантією кожному громадянину на звернення до суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень було порушено його право, а в зв'язку із неможливістю надання оскаржуваного рішення особа в праві обґрунтувати такі обставини, на що суд витребовує самостійно.

На думку суду, позивач мав реальну можливість звернутись в межах визначених строків для звернення до адміністративного суду, які встановлені КАС України.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс та ін. Проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р. ін.).

Зокрема, одним із аспектів гарантії справедливого судочинства, які містить стаття 6 Конвенції, є доступ до суду. Європейський Суд з прав людини у справі Bellet v. Frаnсе зазначив, що рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (заява №20347/03, §35) визначено, що «…пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом ... Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…».

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріплений в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Конституції України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, закріплений у частині першій ст. 8 КАС України, передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав, а тому суд не надає привілеї тим чи іншим особам.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №802/1086/16-а у постанові від 25 квітня 2018 року прийшов до висновку, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

В силу ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст.123 КАС України, зокрема, якщо підстави, вказані позивачем у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Судом з матеріалів справи та пояснень заявника не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з вказаними вище вимогами.

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про скасування рішення підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123,240,256, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення комісії виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18.09.2017 року.

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна