Справа № 0240/2274/18-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2274/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

27 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Назаренка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області "Про відмову в перерахунку пенсії"; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести з 25.04.2017 перерахунок та виплату ОСОБА_4 пенсії, обчисленої з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що на час прийняття Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" поняття строкової служби на законодавчому рівні не існувало, тому позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в межах проходження ним дійсної строкової військової служби.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про те, що дія ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на позивача не поширюється через відсутність факту проходження дійсної строкової служби під час участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З травня 1986 року по червень 1986 року позивач перебував у м. Чорнобилі, де виконував обов'язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі збірного загону МВС України у званні сержанта МВС, відтак, має право на пенсійне забезпечення відповідно до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

12 червня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", обчисленої з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Листом № 1608/Н-12 від 22 червня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило позивача про те, що згідно з п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції з 24.04.2014 року додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю особам, які віднесені до 1 категорії, інвалідам 2 групи з числа учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС призначається у розмірі 379,60 грн. Згідно із статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991 року із змінами та доповненнями, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків. Такі пенсії по інвалідності (чи обчислені в мінімальних розмірах) встановлені законодавством для інвалідів 1 категорії лише за цим Законом призначаються районним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання. Відтак, пенсія нарахована та виплачується позивачу відповідно до норм чинного законодавства на підставі наявних у пенсійній справі документів.

Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право особи на перерахунок пенсії за частиною 3 статті 59 Закону № 796-ХІІ, оскільки його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відбувалася поза межами проходження ним дійсної строкової військової служби.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-XII) Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно зі ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) (в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 - застосовується з 01.10.2017) пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 15 листопада 2017 р. № 851 доповнено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пунктом 9-1, згідно з яким за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Відповідно до примітки до ст.10 Закону № 796-XII до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов'язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до розрахунку вислуги років ОСОБА_6 проходив дійсну строкову службу з 27.05.1970 року по 05.06.1972 року. Вказані записи здійснені на підставі військового квитка НОМЕР_1, виданого Жмеринським РВК 27.05.1970 року, та не заперечуються позивачем.

Відповідно до довідки УМВС України у Вінницькій області № 1108/12/04-2018 від 13 квітня 2018 року ОСОБА_6 в період з 23 травня по 06 червня 1986 року (15 днів) виконував службові обов'язки з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в населених пунктах: Іванків (23.05-27.05, 29.05.-02.06) - 1 зона, Чорнобиль (03.06-06.06) - 2 зона, Роз'їздже (28.05) - 1 зона, в період надстрокової служби.

З матеріалів справи встановлено, що позивач отримав захворювання, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внаслідок чого йому встановлено інвалідність 2 групи, є військовослужбовцем у розумінні Закону № 796-XII, брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 23 травня 1986 року по 06 червня 1986 року, як особа рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд в ухвалах від 08.05.2018 у справі №820/1148/18 та від 21.05.2018 у справі №816/1159/18 дійшов наступних висновків:

Частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 05 жовтня 2006 року № 231-V було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п'ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року, було визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Водночас, частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній з 01 жовтня 2017 року, передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року.

Таким чином, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" розширено перелік категорій осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Враховуючи вищезазначене, частина третя статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або

2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або

3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не допускається):

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що на час прийняття Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" поняття строкової служби на законодавчому рівні не існувало, тому позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в межах проходження дійсної строкової військової служби.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ (в редакції 25.03.1992 року) встановлюються такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

З урахуванням наведеного позивач вважає, що Закон №2232-ХІІ визначає тільки два види військової служби: строкова військова служба та військова служба за контрактом. При цьому, зважаючи на той факт, що позивач під час виконання службових обов'язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не укладав контракт, то ОСОБА_4 є військовослужбовцем строкової військової служби.

Колегія суддів вважає вказані доводи необґрунтованими та виходить з наступного.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" прийнято 28.02.1991 року.

Водночас, позивач в апеляційній скарзі посилається на положення Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу" 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Конституційним Судом України у рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Таким чином, застосування положень Закону №2232-ХІІ до спірних правовідносин є необґрунтованим.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 № 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Відповідно до ст.8 Закону СРСР "О всеобщей воинской обязанности" від 12 жовтня 1967 року № 1950-VII "Солдаты, матросы, сержанты и старшины, проходящие действительную военную службу в пределах сроков, установленных настоящим Законом, считаются состоящими на действительной срочной военной службе, а проходящие действительную военную службу сверх установленных Законом сроков - состоящими на действительной сверхсрочной военной службе".

Водночас, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що строковість військової служби передбачає загальнообов'язковість та можливість пройти вказаний вид служби лише один раз протягом визначеного законодавством строку з метою набуття військово-облікової спеціальності, тобто у випадку позивача - це період з 27.05.1970 року по 05.06.1972 року.

З урахуванням наведеного встановлено, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження дійсної надстрокової військової служби.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а відтак рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі та підписана 07 грудня 2018 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.