Справа № 295/11271/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/11271/18

Головуючий у 1-й інстанції: Чішман Л.М.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

06 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Пархомчука Миколи Анатолійовича на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2018 року (місце ухвалення рішення- м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Пархомчука Миколи Анатолійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до інспектора батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Пархомчука М.А. про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії НК №770037 від 16 серпня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивований порушеннями, допущеними відповідачем при прийнятті постанови та притягненні до адміністративної відповідальності.

Одночасно, позивачем порушено питання про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом на оскарження спірної постанови відповідача.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Скасовано постанову від 16.08.2018 року, винесену інспектором роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Голумбієвським М.П. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №764901, якою до Квятковського О.Ю. застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2018 року постанову, винесену 16.08.2018 року інспектором роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Пархомчуком М.А. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №770037, якою до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП - скасовано, провадження у справі закрито.

Постановлено виправити помилку допущену в рішенні суду від 25.10.2018 року по адміністративній справі №295/11271/18 за позовом ОСОБА_3 до інспектора батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області - Пархомчука М.А. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення шляхом вилучення другого абзацу з резолютивної частини рішення, як такого, що зазначений помилково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду з підстав неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поза увагою суду залишилось те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки отримати постанову позивач на місці її складення відмовився, а відтак, йому було відомо про зміст постанови 16.08.2018 р. і з цього часу для нього розпочався перебіг строку на звернення до суду.

Відзиву на подану апеляційну скаргу ОСОБА_3 до суду не подав.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до ч.2 п.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції встановив, що вирішуючи справу та ухвалюючи у ній судове рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства зміст ухвалених судових рішень у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності повинен відповідати приписам ст.243 КАС з особливостями, визначеними ст.286 КАС України.

Так, резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, а тому повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, апеляційної чи касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції в резолютивну частину включив частково текст з резолютивної частини у іншій справі, що саме по собі є підставою для скасування ухваленого судом рішення.

З метою усунення допущеного порушення, суд прийняв рішення про виправлення описки , шляхом ухвалення додаткового рішення, але при цьому суд не врахував, що у даному випадку недолік судового акту не може бути виправлений таким шляхом, адже за правилами статті 252 КАС України суд може ухвалити додаткове рішення лише у визначених цією нормою випадках.

Ухвалюючи додаткове рішення і вносячи виправлення у резолютивну частину основного рішення, суд , по-суті, змінив суть основного рішення.

За таких обставин, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції нового рішення у справі.

Встановлено, що 16.08.2018 року інспектором роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Пархомчуком М.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №770037,за ч. 5 ст. 122 КУпАП, у відповідності до якої водій ОСОБА_3 о 19 годині 10 хвилин в день складення постанови в м. Житомирі на Майдані Соборному, 3 , керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку на місці для інвалідів, позначеному дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.1 Правил дорожнього руху, та якою постановлено застосувати до правопорушника - позивача по справі - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 020 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП настає в разі зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п.1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно п.8.4е Правил дорожнього руху України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Розділом 33 Правил дорожнього руху України визначено, що знак 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою «Р» та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою «Р» та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби. Також, вказаним розділом Правил дорожнього руху України встановлено знак 7.17 «Інваліди», який означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог цих Правил.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст.33 КУпАП).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статей 276, 280, 283 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, щодо обов'язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення, в свою чергу, має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення покладається саме на відповідача.

Суд звертає увагу, що відповідачем до матеріалів справи не надано доказів, зокрема, відсутні покази свідків чи фото- відеозапис, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення - зупинки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

При цьому, долучений до справи відеозапис з мобільного нагрудного відеореєстратора інспектора поліції не містить повного запису події, не містять жодної істотної інформації щодо порушення позивачем ПДР. З відео неможливо встановити де здійснюється відеозйомка, де знаходиться транспортний засіб позивача та які дорожні знаки, за висновком патрульної поліції, він порушив.

Натомість із цього відеозапису видно, що позивач надав пояснення про те, що відповідного дорожнього знаку він не бачив, під час заїзду на стоянку у його автомобілі знаходився інвалід, що давало йому право здійснити стоянку на цьому місці,- це його неповнолітній син, який обслуговується у перукарні.

При цьому, позивач пред'явив посвідчення дитини-інваліда , яким підтверджено, що його син ОСОБА_6, 2007 року є особою з інвалідністю.

Будь-яких доказів, які б спростовували пояснення позивача, відповідачем суду не надано.

Відтак, враховуючи встановлені обставини справ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується належними доказами, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, а відповідачем не надано допустимих доказів його вчинення, що виключає можливість притягнення даної особи до адміністративної відповідальності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про пропущення позивачем строку на звернення до суду за захистом порушеного права, суд звертає увагу на наступне.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Тобто, приписи статті 286 КАС України пов'язують початок перебігу строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення з моментом її прийняття, а не з моментом отримання. Відтак, строк на оскарження такої постанови спливає через десять днів з дня її прийняття уповноваженим органом.

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний десятиденний строк, який обчислюється з дня ухвалення постанови.

У даній справі постанова прийнята відповідачем 16.08.18 р., отже строк для її оскарження до суду розпочався з 17.08. і закінчився 27.08.18 р.( перший робочий день після вихідного, на який припадає кінець строку).

Позивач відмовився від отримання постанови на місці її прийняття, отримав її поштою 20 серпня 2018 року, що підтверджено належним доказом і до суду звернувся з позовом 29.08.18р., тобто, з пропущенням строку. На обґрунтування поважності причин пропуску строку вказує на неотримання копії постанови на місці її прийняття.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі № 804/95/17.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги обставини саме даної справи, зокрема, що позивач, на момент складення постанови, мав статус водія, який перевозить особу з інвалідністю , а відтак, мав право зупинки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, і що відмова позивача від отримання постанови на місці, зумовлена конфліктною ситуацією, що виникла, суд вважає, що є підстави для поновлення позивачу пропущеного строку на звернення до суду за захистом порушеного права.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, належним захистом порушеного права позивача є скасування оспорюваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що доводів на спростування обставин на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог відповідачем не надано, при цьому обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення покладається на суб'єкта владних повноважень, тому постанова в справі про адміністративне правопорушення серії підлягає скасуванню, за відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Пархомчука Миколи Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Пархомчука Миколи Анатолійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,- скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити, поновивши пропущений з поважної причини строк на звернення до суду з цим позовом.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №770037 від 16 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 122 КУпАП

Закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 грудня 2018 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.