Справа № 826/6418/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6418/18 Суддя (судді) першої інстанції: Патратій О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмишиної О.М.,

суддів Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Міністерства юстиції України, у якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1179/к від 23 березня 2018 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

В обгрунтування вимог посилається на те, що спірний наказ прийнято відповідачем з грубим порушенням встановленого порядку проведення дисциплінарного провадження, а висновок, складений Дисциплінарною комісією за його результатами, є необ'єктивним та необґрунтованим.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 липня 2018 року позов задоволено.

Судове рішення умотивовано тим, що оскільки в діях ОСОБА_2 відсутні порушення законодавства, які б виражалися у неналежному виконанні посадових обов'язків, що полягає у недотриманні вимог Положення про Департамент ресурсного забезпечення Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 вересня 2017 року № 3560/к, Міністерство юстиції України при застосуванні дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 у вигляді догани діяло незаконно, так як його застосуванню не передувало ґрунтовне та всебічне дослідження всіх обставин, що мають істотне значення, що є підставою для скасування дисциплінарного стягнення.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В обгрунутвання вимог апеляційної скарги посилається на те, що порушення та недоліки в роботі Департаменту, зокрема, неврахування залишків та потреби при плануванні закупівлі речового майна (форменного одягу), постільних речей, тканин очікуваною вартістю на загальну суму 77 548,8 тис. грн., не визначення потреб та контролю забезпечення речовим майном персоналу ДКВС України, засуджених та осіб, узятих під варту, не формування Плану забезпечення потреби у закупівлі тканин та не доведення до Замовника централізованих закупівель, нездійснення аналізу вартості закупівлі готового речового майна (формового одягу), постільних речей для обґрунтованого визначення шляхів придбання, ненадання Замовнику централізованих закупівель, нездійснення контролю за процедурою проведення закупівель, свідчать про неналежне керівництво структурним підрозділом з боку позивача. Також, апелянт вказує на те, що скасувавши спірний наказ, місцевий суд втрутився в дискреційні повноваження відповідача, оскільки саме Дисциплінарна комісія досліджує питання про наявність в діях посадової особи дисциплінарного проступку.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції установлено, що наказом Міністерства юстиції України № 2658/к від 06 липня 2017 року позивача з 13 липня 2017 року було призначено на посаду директора Департаменту ресурсного забезпечення Державної кримінально-виконавчої служби України, з випробувальним терміном 6 місяців.

Наказом Міністерства юстиції України № 1179/к від 23 березня 2018 року оголошено догану ОСОБА_2 за неналежне виконання посадових обов'язків, що полягає у недотриманні вимог Положення про Департамент ресурсного забезпечення Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3560/к від 15.09.2017р.

Уважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно статті 64 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон) за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 65 Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками, у тому числі є: невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

Частиною першою статті 66 Закону передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: зауваження; догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади державної служби.

Відповідно до частин третьої та шостої статті 66 Закону у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2 - 4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.

Частинами другою, третьою вказаної статті Закону встановлено, що службове розслідування стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", проводиться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, а стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", - дисциплінарною комісією у державному органі.

Частиною дев'ятою вказаної статті 71 Закону встановлено, що за результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Висновок, складений за результатами проведеного службового розслідування центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, передається Комісії.

Судом установлено, що наказом Міністерства юстиції України № 26/к від 09 січня 2018 року «Про дисциплінарне провадження» відкрито дисциплінарне провадження стосовно директора Департаменту ресурсного забезпечення Державної кримінально-виконавчої служби України ОСОБА_2

Наказом Міністерства юстиції України № 371/к від 05 лютого 2018 року продовжено строк службового розслідування стосовно ОСОБА_2

Комісією з розгляду дисциплінарних справ Міністерства юстиції України сформовано дисциплінарну справу та складено висновок від 07.03.2018р. (а.с. 14-22) про наявність у діях директора Департаменту ресурсного забезпечення Державної кримінально- виконавчої служби України ОСОБА_2 дисциплінарного проступку і винесено подання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

На підставі наведеного позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності спірним наказом.

При цьому, службове розслідування було проведено на підставі аудиторського звіту про проведення позапланового внутрішнього аудиту діяльності Департаменту ресурсного забезпечення Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерства юстиції України (аудит відповідності) за період з 01.01.2017 по 22.12.2017 року від 29.12.2017 року №17-11/07Д/17-ДСК та доповідної записки Департаменту внутрішнього аудиту від 05.01.2018 року №03/17-48-18-ДСК.

За аудиторським висновком виявлено суттєві порушення та недоліки в організації діяльності Департаменту, а саме:

- не здійснювалось узагальнення річної звітності (на підставі актів - замовлень наданих міжрегіональними управліннями з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції) щодо потреби та руху речового майна на 2017 рік, чим порушено вимоги пункту 1 розділу 2 Порядку підготовки пропозицій до проведення процедури закупівель товарів, робіт та послуг для забезпечення діяльності Державної кримінально - виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04.07.2017 № 2133/5 (далі - Порядок № 2133/5);

- узагальнені залишки речового майна в установах Державної кримінально - виконавчої служби України (далі - ДКВС України) станом на 01.10.2017р. до аудиту не надано та не враховувалась при плануванні потреби на закупівлю речового майна (форменого одягу), постільних речей, тканин очікуваною вартістю на загальну суму 77 548,8 тис. грн., чим порушено вимоги пункту 1 розділу 3 Порядку № 2133/5;

- планування потреб у тканинах здійснювалось без врахування залишків нового речового майна, чим не дотримано вимоги розділу 2 Порядку № 2133/5 та свідчить про відсутність внутрішнього контролю за формуванням потреби речового майна (форменого одягу) тканин для персоналу ДКВС України та засуджених;

- при відсутності визначеної потреби на придбання тканини форменого одягу персоналу ДКВС України, Плану забезпечення, який формується на підставі узагальненої інформації щодо залишків і потреб установ у предметі закупівлі, Департаментом заплановано проведення у 2017 році закупівлю тканин очікуваною вартістю на загальну суму 77 548,8 тис. гри. (у тому числі на суму 30 727,8 тис. грн. для осіб рядового та начальницького складу ДКВС України; зразки одягу для яких не затверджені) та надано відповідну вказівку Державній установі «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - Гендирекція ДКВС України), чим порушено вимоги розділу 2 Порядку №2133/5;

- не формувався План забезпечення потреби у закупівлі тканин очікуваною вартістю на загальну суму 77 548,8 тис. грн. та відповідно не доводився до Замовника централізованих закупівель, чим порушено вимоги пунктів 2, 3, 4 розділу 3, пункту 3 розділу 4 Порядку № 2133/5;

- моніторинг цін на тканини не надавався Замовнику централізованих закупівель, чим порушено вимоги пункту 3 розділу 4 Порядку № 2133/5;

- всупереч відсутності Плану забезпечення Департаментом доручено Гендирекції ДКВС України провести процедуру закупівлі тканин на загальну суму 77 548,8 тис. грн.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність у діях директора Департаменту ресурсного забезпечення Державної кримінально- виконавчої служби України ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, з огляду на наступне.

Судом установлено, що дисциплінарне провадження ініційоване суб'єктом призначення на підставі аудиторського звіту за період з 01 січня 2017 року по 22 грудня 2017 року.

Разом із тим, позивач обіймає посаду директора ДРЗ ДКВС України лише з 13 липня 2017 року, тобто аудит було проведено за період, який значно більший від часу виконання своїх обов'язків позивачем.

З матеріалів справи убачається, що на запит дисциплінарної комісії від 18 січня 2018 року позивачем на ім'я Голови Дисциплінарної комісії Воробйова О.В. були надані пояснення, зміст яких підтверджує, що висновки аудиторського звіту є необґрунтованими.

Серед іншого, вказані пояснення містили посилання на те, що в процесі аудиту не в повному обсязі досліджена інформація щодо підстав прийняття рішень позивачем, як директором ДРЗ ДКВС України, а також викладена недостовірна інформація щодо деяких наказів, розпоряджень, посадових інструкцій, правил та регламентів, а деякі нормативні документи, якими регулюється діяльність ДРЗ та його посадових осіб зовсім не досліджені у процесі аудиту, та не знайшли відображення у аудиторському звіті. У тому числі, у вказаних поясненнях позивача наведені всі розрахунки, які здійснювались ДРЗ ДКВС України для прийняття рішення про закупівлю саме тканини, а не готових текстильних виробів для забезпечення потреб засуджених та персоналу ДКВС у речовому майні.

Однак, наведеним поясненням позивача не надано будь-якої оцінки, доводи зазначені, в них, відповідачем не спростовані. При цьому, відповідач вказує на те, що розрахунки ефективності, економічної доцільності та економії зовсім відсутні, що не відповідає фактичним обставинам справи.

До того ж, як убачається із матеріалів справи, позивач, не погодившись із висновками аудиту, подав заперечення на висновки аудиторського звіту від 29.12.2017 року. Доказів того, що вказані заперечення були розглянуті та їм була надана оцінка в матеріалах справи відсутня, що також свідчить про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності без повного з'ясування обставин.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Надаючи оцінку наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5.1, 5.5 Положення про Департамент ресурсного забезпечення Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.09.2017 № 2560/к, Департамент очолює директор, який в установленому порядку призначається на посаду і звільняється з посади державним секретарем Мін'юсту.

Директор Департаменту:

- здійснює керівництво діяльністю Департаменту;

- вносить керівництву Мін'юсту пропозиції щодо вдосконалення роботи Департаменту та питань виробничо-господарської діяльності;

- розподіляє обов'язки між своїми заступниками, керівниками підпорядкованих структурних підрозділів, організовує та контролює їх роботу;

- у межах компетенції: забезпечує виконання заходів щодо мобілізаційних потужностей, матеріально-технічних ресурсів в органах та установах; використовує та опрацьовує відомості про зміст мобілізаційного плану; бере участь у розробці заходів щодо нормованого забезпечення персоналу органів та установ в особливий період; бере участь в укладанні договорів (контрактів) про виконання мобілізаційних завдань (замовлень) з підприємствами, установами, організаціями; бере участь у розгляді пропозицій установ виконання покарань про запозичення матеріальних цінностей з мобілізаційного резерву; бере участь у забезпечення виробничими потужностями і робочою силою, перевірці готовності підприємств установ виконання покарань до випуску продукції в особливий період; підтримує постійний зв'язок з керівниками, їх заступниками, працівниками органів та установ з питань діяльності Департаменту;

- порушує перед суб'єктом призначення питання щодо відкриття та здійснення дисциплінарного провадження стосовно працівників Департаменту та працівників Міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації, призначення яких входить до компетенції Мін'юсту;

- порушує перед суб'єктом призначення питання щодо проведення службового розслідування стосовно осіб рядового і начальницького складу органів та установ, призначення яких входить до компетенції Мін'юсту;

- за дорученням керівництва Мін'юсту та в межах компетенції Департаменту виконує інші завдання.

Пунктом 5.7 вказаного Положення встановлено, що директор Департаменту є відповідальним за виконання завдань, покладених на Департамент.

Щодо порушення вимог пункту 3 розділу 4 Порядку № 2133/5 в частині не проведення моніторингу цін на тканини та відповідно не надавання їх Замовнику централізованих закупівель, колегія суддів ураховує наступне.

Пункт 3 розділу 4 Порядку 2133/5 передбачає надання відповідальними структурними підрозділами наступної інформації та пропозиції для підготовки тендерної документації: істотні умови договору; інформацію щодо формування окремих частин Предмету закупівлі; необхідних технічних, якісних та кількісних характеристик предмету закупівлі або його частини (лоту); іншої інформації необхідної для підготовки тендерної документації, встановленої законодавством.

Судом установлено, що з метою визначення економічної доцільності закупівлі тканин з подальшим виготовленням окремих предметів речового майна, Департаментом та відділом, відповідно до вимог Порядку № 2133/5, проводився моніторинг цін, які склалися на ринку України, через сайт публічних закупівель «PrоZorro» для визначення орієнтовної вартості тканин та готових предметів речового майна.

Відповідно до п. 3 розділу 4 Порядку 2133/5, ДРЗ ДКВС України було зроблено запит до Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» на предмет надання інформації про середній рівень ринкової вартості тканин, що не спростовано відповідачем, що також підтверджується службовою запискою в.о. начальника управління з питань запобігання та виявлення корупції від 05.02.2018р. № 141/31/48-18 (а.с. 98).

Відтак, висновки відповідача щодо порушення позивачем пункту 3 розділу 4 Порядку № 2133/5 є необгрунтованими.

Як вірно зазначено місцевим судом, з листа Міністерства юстиції України № 242 від 13.02.2018р. (а.с. 100) вбачається, шо тендерним комітетом Генеральної дирекції ДКВС України було оголошено процедури закупівлі тканин на загальну суму 77 548 800,00 грн. саме на підставі листа Міністерства юстиції України від 06.11.2017р. № 11417/27/44-17, яке було підписано заступником Міністра Чернишовим Д.В.

Стосовно посилань відповідача про не здійснення позивачем контролю за процедурою проведення закупівель колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» № 922-VIII від 25.12.2015р. (далі - Закон № 922-VIII) умови, порядок та процедури закупівель товарів, робіт і послуг регулюються виключно цим Законом та/або Законом України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», крім випадків, передбачених цим Законом, і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно норми щодо внесення змін до цього Закону та/або до Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони».

Відповідно до положень ст. 11 Закону № 922-VIII для організації та проведення процедур закупівель замовник утворює тендерний комітет. Керівництво роботою тендерного комітету здійснює його голова. Голова тендерного комітету призначається замовником, організовує роботу комітету та несе персональну відповідальність за виконання покладених на комітет функцій. Тендерний комітет планує закупівлі, складає та затверджує річний план закупівель; здійснює вибір процедури закупівлі; проводить процедури закупівель; забезпечує рівні умови для всіх учасників, об'єктивний та чесний вибір переможця забезпечує складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених цим Законом; забезпечує оприлюднення інформації та звіту щодо публічних закупівель відповідно до Закону; здійснює інші дії, передбачені цим Законом. Втручання в роботу тендерного комітету є неприпустимим.

Згідно ч.3 ст. 7 Закону № 922-VIII Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України. Органи, уповноважені на здійснення контролю у сфері закупівель, не мають права втручатися у проведення процедур закупівель.

При цьому, згідно з Положенням про Департамент ресурсного забезпечення Державної кримінально - виконавчої служби України Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.09.2017 року №3560/к, Департамент ресурсного забезпечення є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України, який серед іншого: визначає потребу органів та установ у матеріально - технічних ресурсах, необхідних для здійснення її виробничо - господарської діяльності, у тому числі комунальних послугах, продуктах харчування та речовому забезпеченні; контролює забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально - виконавчої служби України, засуджених та осіб, узятих під варту; у порядку, установленому Міністерством юстиції України, бере участь у закупівлі товарів, робіт та послуг за держані кошти для потреб органів та установ.

Таким чином, контроль проведення процедури закупівель є виключною функцією Тендерного комітету замовника та Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю і не може здійснюватися посадовими особами Департаменту ресурсного забезпечення Державної кримінально-виконавчої служби України.

Як і під час дисциплінарного провадження так і під час судового розгляду справи, позивач посилався на те, що при плануванні закупівлі речового майна потреба визначалась виключно в межах чинних норм, а саме: «Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року №578; «Норм забезпечення осіб, взятих під варту, постільними речами, одягом і взуттям», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року №527; «Порядком забезпечення речовим майном засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 лютого 2012 року №280/5; фактичної чисельності персоналу станом на 01 жовтня 2017 року; середньоспискової чисельності засуджених і осіб, узятих під варту, станом на 01 жовтня 2017 року.

Відповідачем, усупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не наведено жодних обґрунтувань та доказів того, що позивачем було порушено наведені вимоги нормативно - правових актів.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що наявність незначних залишків окремих предметів форми одягу та постільних речей на складах установ станом на 01 січня 2017 року не впливає на визначення потреби, позаяк постільні речі видаються раз на рік, а відповідно до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 р. №578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» в органах і установах створюються в необхідній кількості перехідні запаси предметів форми одягу забезпечення вперше прийнятих на службу осіб.

Відповідно до пункту 1 Порядку підготовки пропозицій до проведення процедури закупівель товарів, робіт та послуг для забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04.07.2017 р. №2133/5 (далі - Порядок №2133/5) установи виконання покарань, слідчі ізолятори, воєнізовані формування, навчальні заклади, заклади охорони здоров'я, інші установи і організації, створені для забезпечення виконання завдань ДКВС України надають до відповідних міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції інформацію щодо наявних залишків товарів та потреби у товарах, роботах, послугах для забезпечення діяльності цих Установ у строки та за формою, визначеною структурними підрозділами Міністерства юстиції, відповідальними за формування потреби у Предметах закупівлі у відповідних сферах.

Департаментом ресурсного забезпечення (ДРЗ) щорічно опрацьовуються та узагальнюються розрахунки потреби в коштах органів і установ ДКВС України на наступні за плановим три бюджетні періоди, зокрема й на речове забезпечення.

Зведені розрахунки разом із пояснювальними записками з обґрунтуванням та зазначенням нормативно-правових актів, відповідно до яких були здійснені розрахунки у визначені терміни надаються до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку з метою подальшого формування бюджетного запиту Міністерства юстиції України.

Контроль за станом забезпечення речовим майном персоналу ДКВС України, засуджених й осіб, узятих під варту, здійснюється шляхом збору й аналізу звітної інформації, а також проведення практичних перевірок фахівцями Управління матеріально-побутового забезпечення ДРЗ.

Як вбачається з матеріалів справи, керівництвом ДРЗ на підставі аналізу стану забезпечення речовим майном персоналу ДКВС України, засуджених й осіб, узятих під варту, неодноразово інформувало керівництво Міністерства юстиції України щодо недостатнього фінансування напрямку речового забезпечення.

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про дотримання позивачем Положення про Департамент ресурсного забезпечення Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 вересня 2017 року №3560/к, а висновки Дисциплінарної комісії не відповідають обставинам справи.

Окрім того, як убачається із висновків дисциплінарної комісії, останньою ураховану як таку, що обтяжує відповідальність позивача, те, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2018 року №927/к за неналежне виконання обов'язків позивачу оголошено догану.

Однак, рішенням Окружного адміністративного суду від 20 червня 2018 року у справі №826/5541/18, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року, вказаний наказ визнано протиправним та скасовано.

Покликання апелянта на те, що скасувавши спірний наказ, місцевий суд втрутився в дискреційні повноваження відповідача, оскільки саме Дисциплінарна комісія досліджує питання про наявність в діях посадової особи дисциплінарного проступку, є необґрунтованими. Позаяк, за встановленого судом факту протиправності та необґрунтованості оскаржуваного наказу, є підстави для його скасування, відтак відсутнє будь-яке втручання в дискреційні повноваження Дисциплінарної комісії.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Кузьмишина
суддя Л.О. Костюк
суддя О.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 06 грудня 2018 року).