Справа № 815/3998/16
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р. м. ОдесаСправа № 815/3998/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

при секретарі Кучмій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, Київської міської митниці Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Київській міській митниці Державної фіскальної служби, а саме: стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 12 квітня 2008 року по 12 червня 2016 року (без врахування часу самостійного працевлаштування з 28 листопада 2008 року по 10 грудня 2009 року), у сумі 1 313 982,06 грн.; стягнення моральної шкоди, у сумі 50 000,00 грн.; зобов'язання перерахувати середній заробіток відповідно до індексу інфляції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, у сумі 436 994,76 грн.; стягнуто моральну шкоду, у сумі 40 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням сторонами у справі подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, відповідно до їх позовних вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позивних вимог, так як судом першої інстанції невірно обраховано суму його середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В даному випадку, позивач вважає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги численних надбавок та виплат, які вводились за його посадою під час вимушеного прогулу.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не проведено перерахунку його середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції.

В свою чергу, вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позивних вимог, так як неможливість поновлення позивача на посаді зумовлена проведенням реорганізації в митних органах.

Крім того, митний орган не згоден з наданим експертом розрахунком суми середнього заробітку позивача, а також сумою стягнутої моральної шкоди, завдання якої спростовується зібраними матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2008 року, у справі №2а-354/08 за позовом ОСОБА_1 до Енергетичної регіональної митниці Державної митної служби України, Державної митної служби України, Державного казначейства України, зокрема, зобов'язано Енергетичну регіональну митницю внести зміни у наказ «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-нафтогавань» від 15 червня 2005 року №97-к, виключивши з наказу слова «з шестимісячним випробувальним терміном», поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника митного поста «Одеса-нафтогавань» Енергетичної регіональної митниці з 13 жовтня 2005 року.

Рішення суду по адміністративній справі №2а-354/08 набрало законної сили 30 листопада 2011 року.

Наказом Київської міської митниці ДФС від 13 червня 2016 року № 560-ос, на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2008 року, у справі №2а-354/08, з урахуванням ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року у справі №2-354/08, ОСОБА_1 поновлено на роботі з 13 жовтня 2005 року та зараховано з 13 червня 2016 року на посаду завідувача сектору бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності з щомісячним посадовим окладом 1828 гривень.

При цьому, бажаючи отримати середній заробіток за час затримки виконання судових рішень про поновлення на посаді, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позивних вимог, а саме стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді, за період з 24 січня 2018 року по 01 березня 2018 року, з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Колегією суддів встановлено, що на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2008 року, начальником Київської міської митниці ДФС видано наказ № 560-ос від 13 червня 2016 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді, починаючи з 13 жовтня 2005 року.

При цьому, вищевикладеними положеннями КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі, поновлений працівник має право на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час допущеної затримки.

В даному випадку, у пункті 34 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вказано, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

В свою чергу, відповідні положення не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі протиправно звільненого працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку, зокрема, дій щодо пред'явлення рішення до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року у справі № 21-63а15.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі по день видання власником або уповноваженим ним органом про це відповідного наказу, у митного органу виник обов'язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

При цьому, встановлюючи середній заробіток позивача, який належить йому до виплати за час вимушеного прогулу, за період з 12 квітня 2008 року по 12 червня 2016 року (без врахування часу самостійного працевлаштування з 28 листопада 2008 року по 10 грудня 2009 року), судом першої інстанції вірно застосовано положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджені постановою КМУ № 100 від 8 лютого 1995 року.

Крім того, з урахуванням значної тривалості вимушеного прогулу позивача та складності спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно прийнято як належний доказ у справі висновок судово-економічної експертизи, яким визначено суму середнього заробітку позивача за час його вимушеного прогулу.

При цьому, з урахуванням інших доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, тривалістю 1 786 днів, становить 436 994,76грн.

В свою чергу, є безпідставними посилання позивача на необхідність врахування премій, що виплачувались працівникам митного органу у період його вимушеного прогулу, так як такі виплати є персональними по відношенню до конкретних працівників та не можуть враховуватись при обчисленні середнього заробітку позивача.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога позивача про нарахування індексації на вищевказану суму середнього заробітку, так як її виплата матиме разовий характер, згідно вимог ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення».

Між тим, колегія суддів наголошує, що за наслідком отримання відповідної суми середнього заробітку у позивача виникне право на отримання компенсації втрати частини доходів за наслідком порушення встановлених строків їх виплати, згідно ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

З іншого боку, колегія суддів не приймає посилань митного на факт перебування позивача на момент звільнення на випробному терміні, як на підставу для відмови у нарахуванні йому певних виплат та надбавок, так як рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2008 року визнано протиправним призначений позивачу випробувальний термін.

В свою чергу, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про стягнення на користь позивача завданої йому моральної шкоди, так як невиконання судового рішення про поновлення особи на службі протягом 8 років, на думку колегії суддів, безумовно обмежило особу у реалізації її гарантованого права на працю, а як наслідок завдало особі моральної шкоди.

При цьому, колегія не приймає посилань митного органу на встановлені ним факти з особистого життя позивача під час його вимушеного прогулу, як на підставу для відмови у стягненні завданої йому моральної шкоди, так як такі посилання жодним чином не спростовують вищевикладеного висновку колегії суддів.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно покладено витрати з проведення судової експертизи на суб'єкта владних повноважень, так як даний спір виник за безпосередньої та встановленої вини останнього, згідно ч. 8 ст. 139 КАС України.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Київської міської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду 25 червня 2018 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги Київської міської митниці Державної фіскальної служби покласти на Київську міську митницю Державної фіскальної служби.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян