Справа № 1240/2019/18
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2019/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 05.07.2016 по 26.09.2017;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму неотриманої пенсії за період з 05.07.2016 по 26.09.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, є внутрішньо переміщеною особою та отримувачем пенсійних виплат, однак з 05.07.2016 по 26.09.2017 відповідач - управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, не виплачував позивачу пенсію. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують її права як отримувача пенсійних виплат.

Ухвалою суду від 11.07.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № Пз/9901/20/18 (№ 805/402/18).

09.08.2018 від представника управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне (а.с.42-43).

13.10.2017 року управління Пенсійного фонду в м.Сєвєродонецьку Луганської області отримало від головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області запит (вх.№12786/20) про витребування пенсійної справи ОСОБА_1

Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області переслало до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області пенсійну справу №846355 на ім'я ОСОБА_1.

Також, до пенсійної справи був доданий атестат від 31.10.2017, де вказано, що пенсія ОСОБА_1 виплачена по 29.02.2016 та особовий рахунок № 846355, ОСОБА_1 знята з обліку 01.03.2016.

Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області взяло на облік ОСОБА_1 з 01.03.2016.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області та з 01.03.2016 позивача взято на облік до управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області, відповідач позбавлений можливості провести будь-яке нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1

Вважає, що управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку не є належним відповідачем щодо невиплати позивачу пенсії за період з 05.07.2016 по 26.09.2017, оскільки позивач (за власною заявою) знятий з обліку в УПФУ в м.Сєвєродонецьку і на теперішній час перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області.

З огляду на вищенаведене, управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області позовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 24.10.2018 поновлено провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 залучено до участі у справі, як другого відповідача - Південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 листопада 2018 року.

07.11.2018 через канцелярію суду Південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повідомило, що ОСОБА_1 03.10.2018 знята з обліку в Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області, у зв'язку з переїздом на нове місце проживання пенсіонера та пенсійна справа ОСОБА_1 № 140011 передана до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області. Відзиву на позовну заяву Південним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області взагалі не надано (а.с.63).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26 листопада 2018 року.

30.11.2018 представником Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області через відділ діловодства, обліку та звернення громадян (канцелярію) суду надано відзив на позов (а.с.94-96), відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнає з наступних підстав.

Позивач перебуває на обліку в управлінні з 01.10.2018 та отримує пенсію по вказаний час як внутрішньо переміщена особа. Управління не веде облік пенсійних справ та не приймає їх на облік, а приймає на облік осіб, що досягли пенсійного віку та заводить відповідні пенсійні справи.

З 05.07.2016 по 26.09.2017 позивач перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, де і отримувала пенсію на підставі поданої нею заяви. Позивач просить зобов'язати управління виплатити пенсію за період, коли вона перебувала на обліку в іншому управлінні. Про підстави невиплати позивачу пенсії за вказані періоди управлінню нічого невідомо, оскільки ці відомості містяться в електронній пенсійній справі та електронних матеріалах, що містяться в управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області. Крім того, комісія рішенням якої було припинено виплату пенсії позивачу, і до складу якої входить вищезазначене управління, також знаходиться в м.Сєвєродонецьку Луганської області. На даний час виплата пенсії позивачу Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області, після взяття позивача на облік, жодного разу не припинялася.

Заборгованість, яка утворилася за оскаржуваний період мала бути виплачена саме управлінням Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, яке нараховувало вказану пенсію позивачу, має відповідні відомості щодо її нарахування та суми, які підлягають виплаті за ті періоди та здійснювало (припинило) її виплату і є належним відповідачем по даній справі.

Жодних дій чи бездіяльності відносно відповідача Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області допущено не було. Крім того, Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області є окремою юридичною особою і не є правонаступником та не відповідає за зобов'язаннями управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, яке є також самостійною юридичною особою.

Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області не приймалося жодне рішення стосовно припинення виплати пенсії позивачу.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не прибули у судове засідання, позивач та представник другого відповідача розгляд справи просили проводити без їх участі, управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку та Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.НОМЕР_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки від 04.07.2016 №919056629 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пенсійного посвідчення №125203/3, виданого 1996 року (а.с.22-24).

Розпорядженням №6180 від 06.08.2015 позивача взято на облік до управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області та призначено виплату пенсії з 01.08.2014 (а.с.100).

27.09.2017, у зв'язку зі зміною місця проживання, позивачем отриману довідку № в управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, яка станом на вересень 2018 року є чинною (а.с.50,188).

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області від 03.08.2016 №416 позивача знято з обліку у вказаному управлінні, пенсія виплачена по лютий 2016 включно у сумі 2349,39 грн (а.с.114-115).

05.07.2016 позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про взяття на облік її пенсійної справи (а.с.124).

16.08.2016 на адресу управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку надійшла пенсійна справа позивача (а.с.112).

Розпорядженням від 23.11.2016 №84182 управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області позивача взято на облік та призначено виплату пенсії з 01.03.2016 (а.с.116,117).

З листа управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 20.04.2018 №206/с-4 вбачається, що 05.07.2016 позивач звернулась до управління із заявою на переведення виплати пенсії з управління Пенсійного фонду України в Міловоському районі Луганської області. На виконання вимог постанови КМУ від 08.06.2016 №365 до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області направлено запит на отримання інформації про підтвердження фактичного місця проживання для призначення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо переміщеної особи. 19.10.2016 комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не було підтверджено фактичне місце проживання. На підставі рішення комісії №14 від 19.10.2016 позивачу не була поновлена виплата пенсії. Нарахування виплати пенсії в управлінні Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області позивачу не проводилось, будь - яких рішень про відновлення чи припинення пенсії не приймалось. Останнє нарахування пенсії позивачу було в лютому 2016 року в Міловському районі Луганської області (а.с.26).

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 22.11.2016 позивачу припинено виплату пенсії з 01.12.2016 на виконання вимог постанови КМУ №365 від 08.06.2016 та на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №14 від 19.10.2016 (а.с.121,122,126).

Згідно з атестатом від 31.10.2017 останній раз позивачем отримано пенсійні виплати за лютий 2016 року (а.с.46).

Отже, управлінням Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку було прийнято позивача на облік з 01.03.2016, проте виплату пенсію здійснено не було.

13.10.2017 управлінням Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області зареєстровано запит управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області щодо надіслання електронної пенсійної справи та паперової справи на адресу останнього (а.с.44).

07.11.2017 управлінням Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області надіслано пенсійну справу ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області з одночасним повідомленням про те, що пенсію позивачем отримано по 29.02.2016 (а.с.131).

На підставі особистої заяви позивача від 27.09.2017 розпорядженням від 14.11.2017 №140011 ОСОБА_1 прийнято на облік до управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області та призначено виплату пенсії з 01.03.2016 (а.с.133,137).

Протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції №39/61 від 09.11.2017 визначено призначити виплату пенсії позивачу (а.с.139).

Протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції №40/61 від 16.11.2017 визначено не призначати виплату пенсії позивачу (а.с.139,162).

Протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції №43/65 від 06.12.2017 визначено призначити виплату пенсії позивачу (а.с.174).

Згідно протоколу від 13.12.2017 управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області, останнім виплачувалась пенсія позивачу з 27.09.2017 (а.с.176-178).

Отже, управлінням Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області також не було виплачено позивачу заборгованість за період з липня 2016 року по вересень 2017 року.

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області від 02.07.2018 припинено виплату пенсії позивачу з 01.07.2018 (а.с.181).

Протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції №21/89 від 13.07.2018 визначено призначити виплату пенсії позивачу з моменту припинення (а.с.184).

01.10.2018 до управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області надійшов запит Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо надіслання пенсійної справи позивача (а.с.64,75).

03.10.2018 розпорядженням Південного об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України Сумської області (правонаступником управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області) винесено розпорядження про закриття особового рахунку позивача з 01.10.2018, пенсія виплачена по 30.09.2018 в сумі 4185,43 грн (а.с.190).

03.10.2018 Південним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області (правонаступником управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області) до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області направлено пенсійну справу та лікарсько - експертну справу позивача разом з документами до пенсійної справи, із зазначенням, що виплата пенсії позивачу здійснена по 30.09.2018 включно у розмірі 4185,43 грн (а.с.65,76,191).

Згідно з протоколом призначення пенсії, позивача взято на облік Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області з 01.10.2018 (а.с.200-201).

03.12.2018 Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області надано інформацію, з якої вбачається, що 21.09.2018 до управління звернулась позивач із заявою про запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області. 08.10.2018 до управління надійшла електронна пенсійна справа позивача. З 01.10.2018 позивач взята на облік в управлінні. Пенсія позивачу з листопада 2018 року перераховується та виплачується на особистий рахунок, відкритий у філії - Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк». Виплата пенсії за минулий період (липень, жовтень 2018 року) буде проведена на умовах окремого порядку, визначеного КМУ (а.с.99).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Згідно з статтею 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), який набрав чинності з 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», яка набрала чинності з 08 жовтня 2014 року, затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пунктами 1 та 2 якого передбачено:

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи».

Для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка набрала чинності з 26 листопада 2014 року (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 31 грудня 2014 року такої довідки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 136, яка набрала чинності з 04.03.2016, затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Порядок № 136).

Згідно з пунктом 9 Порядку № 136 у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 136 розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфіну протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення.

08 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка набрала чинності 14 червня 2016 року, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються […] територіальними органами Пенсійного фонду України […] за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 11 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого подання.

Відповідно до пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому пункту 7цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

У разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення (пункт 14 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам).

Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування:

Контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться. […]

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування:

Соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

З вищеописаних норм чинного законодавства слідує, що частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV визначено вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду. Цим переліком передбачена можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

У свою чергу постановами Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 та від 08.06.2016 № 365 визначено умови призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам: знаходження внутрішньо переміщеної особи на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Як вже вище зазначено, підстави припинення виплати пенсії визначаються виключно законами України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

За загальним правилом «закон» - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому ними не можуть бути внесені будь-які зміни до законів.

Відповідно, встановлення постановами Кабінету Міністрів України інших підстав для припинення виплати пенсії, відмінних від визначених частиною першою статті 49 Закону №1058-IV, не є іншим випадком припинення виплати пенсії, передбаченим законом, у розумінні пункту 5 частини першої статті 49 цього Закону.

Таким чином, невиплати пенсії позивачу за відсутності передбачених законами України підстав, є незаконним.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно зі ст.13 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ст. 46 Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Матеріалами справи встановлено, що спірним періодом виплати пенсії позивачу є період з липня 2016 року по вересень 2017 року, за який жодним з відповідачів не надано доказів виплати пенсії позивачу за вказаний період. При цьому управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, взявши позивача на облік та призначивши виплату пенсії з 01.03.2016, не виплатив ОСОБА_1 пенсію за спірний період; управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області (Південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області), також взявши на облік позивача та призначивши виплату пенсії з 01.03.2016, не здійснив виплату позивачу пенсії за спірний період.

Отже, при розгляді справи встановлено, що виплата пенсії позивачу не була виплачена не з її вини.

З огляду на вищенаведене, суд зауважує, що заперечуючи проти позову, відповідач-1 не довів правомірність не нарахування та невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1, тоді як відповідач-2 взагалі не надав суду своїх заперечень. Тому суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з застосуванням ч.2 ст.9 КАС України, а саме визнання протиправною бездіяльності управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області та Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати пенсії позивачу з липня 2016 року по вересень 2017 року та зобов'язання Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 05.07.2016 по 26.09.2017, оскільки остання на теперішній час перебуває на обліку саме в цьому управлінні.

Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з липня 2016 по вересень 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки задоволення позовних вимог у вищевказаній частині, є достатнім способом захисту для відновлення порушеного права на отримання пенсії.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов'язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов'язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону № 1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем.

Незважаючи на це, носієм обов'язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов'язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов'язаний оцінити, виконуючи свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії позивачу в межах суми стягнення за один місяць.

Судом не вирішується питання щодо розподілу судових витрат, оскільки позивач звільнена від їх сплати, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 05.07.2016 по 26.09.2017.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 05.07.2016 по 26.09.2017.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян