Справа № 280/4515/18
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Справа № 280/4515/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 71503) до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (вул. Українська, буд. 4-А, м. Енергодар, Запорізька область, 71503) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач або Енергодарське ОУПФУ в Запорізькій області), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 та вимог ст. 29 цього Закону;

зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2016-2017 роки, а саме 5377,90 грн.), та вимог ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» шляхом підвищення пенсії на 23% та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з листопада 2009 року отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 11.11.2014 він набув право на пенсію за віком на загальних підставах, у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 02.10.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах з урахуваннях вимог ст.29 та ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте листом від 16.10.2018 відповідач повідомив позивача, що він не має права на призначення нової пенсії за віком, оскільки вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка призначена зі зменшенням пенсійного віку. Позивач вважає, що оскільки у листопаді 2009 року йому було призначено пенсію на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше 02.10.2018, то відповідач протиправно не призначив йому пенсію за віком та не розрахував її відповідно до ст.ст. 26, 29, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді від 30.10.2018 позов був залишений без руху, наданий позивачу строк для усунення недоліків позову.

07.11.2018 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позову.

Отже, позивачем усунені недоліки позову, з приводу яких була постановлена ухвала від 30.10.2018.

Ухвалою суду від 12.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/4515/18. Судове засідання призначено на 04.12.2018 о 16:00 без виклику сторін.

Еппп

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив від 29.11.2018 за вх. №39065, в якому зазначив, що з листопада 2009 позивач вже отримує пенсію за віком призначену відповідно до ч.2 розділу 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зазначеним Законом не передбачена можливість повторного призначення та обчислення пенсії за віком, яка вже виплачується позивачу. Також позивач не має права на підвищення пенсії на підставі ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки вже реалізував право виходу на пенсію у 2009 році. Звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2018 році не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки вказану пенсію він вже отримував з 2009 року по 2018 рік. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

Частиною 2 ст. 263 КАС України визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Повний текст судового рішення складено та підписано з урахуванням вищезазначених норм.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Енергодарському ОУПФУ в Запорізькій області та з листопада 2009 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 розділу Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку, як працівнику, який працював на роботах із шкідливими і важким умовами праці.

Зазначене зокрема підтверджується розпорядженнями про призначення пенсії за віком.

02 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за два календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком 2016-2017 роки, (5378,09 грн.). Також просив здійснити перерахунок пенсії із застосуванням підвищення передбаченого ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 12).

Листом від 16.10.2018 за №288/П-1 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії в зв'язку з тим, що позивачу вже призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсію за віком призначено із зниженням пенсійного віку, в зв'язку з наявністю стажу роботи на посадах, передбачених Списком №2. Положення ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для призначення нових пенсій, тобто пенсій на які особи набувають право у 2018 році. В зв'язку з зазначеними обставинами відсутні також підстави для обчислення розміру пенсії з підвищенням на 23 % (а.с. 13).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пунктом «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) (в редакції чинній на листопад 2009 року) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Таким чином, дія Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 19.06.2018 по справі №185/866/17 (провадження №К/9901/23568/18).

Відповідно до пункту 2 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, призначення та виплата пенсії позивачу у листопаді 2009 року здійснювалися у відповідності до Закону №1058-ІV.

Положеннями частини першої статті 9 Закону №1058-ІV закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною другою статті 40 Закону №1058-ІV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-ІV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Приписи частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Вказане відповідає позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14 та Верховним Судом в постанові від 20 березня 2018 року по справі №336/368/16-а(2-а/336/59/16).

Водночас, позивач в позовній заяві стверджує, що він набув право на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів статті 40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням він звернувся вперше.

Вказані доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що статтею 13 Закону №1788-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Втім вид пенсії та порядок її призначення відповідає умовам, що визначені Законом №1058-IV. Оскільки заява позивача до відповідача фактично стосувалась призначення йому того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена в 2009 році, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказана правова позиція суду узгоджується з судовими рішеннями Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №334/2653/17, від 19.06.2018 у справі №185/866/17, від 19.06.2018 у справі №334/1625/17, від 08.05.2018 у справі №337/1539/17(2-а/337/135/2017), від 02.05.2018 у справі №334/10787/15-а, від 15.05.2018 у справі №127/20271/17, від 20.03.2018 у справі №336/368/16-а та іншими.

Крім того судом встановлено, що позивач у січні 2012 року та у січні 2014 року звертався до відповідача з заявами про перерахунок пенсії призначеної саме за віком. Розпорядженнями відповідача від 07.02.2012 №122725 та від 14.01.2014 №122725 позивачу перераховувалась пенсія призначена за віком (копії заяв та розпоряджень долучені до матеріалів справи).

Зазначене також підтверджує те, що з листопада 2009 року позивач отримував пенсію саме за віком, яку було призначено із зниженням пенсійного віку, в зв'язку з наявністю стажу роботи на посадах, передбачених Списком №2.

Посилання позивача на правову позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі №185/1474/17 суд вважає необґрунтованим, оскільки позивачу по справі №185/1474/17 пенсію призначено у 1989 році, а пенсійного віку він досяг в 1999 році до набуття чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач по даній справі (№280/4515/18) досяг пенсійного віку та йому було призначено пенсію у 2009 році. На момент призначення пенсії був чинним Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стосовно вимоги позивача підвищити розмір пенсії на 23%, відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та виплати різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону №1058-ІV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

За змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Отже, для підвищення пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 Закону №1058-ІV необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV.

За таких обставин, коли позивач реалізував право виходу на пенсію за віком, із зниженням пенсійного віку у 2009 році, то його звернення із заявою про призначення пенсії за віком на загальних умовах у 2018 році не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 2009 року по 2018 рік він вже отримував пенсію за віком, із зниженням пенсійного віку в зв'язку з наявністю стажу роботи на посадах, передбачених Списком №2.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 по справі №336/4385/17 (2-а/336/421/2017) адміністративне провадження №К/9901/2275/18.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку Енергодарським ОУПФУ в Запорізькій області доведено правомірність своїх дій, якими відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та перерахунку пенсії за віком.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

В зв'язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, відповідно до вимог ст.139 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 71503) до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (вул. Українська, буд. 4-А, м. Енергодар, Запорізька область, 71503) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Суддя Р.В. Кисіль