Справа № 240/4768/18
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Житомир справа № 240/4768/18

категорія 8.2.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Житомирській області до Державного підприємства "Коростишівське лісове господарство" про стягнення частини чистого прибутку в сумі 203048 грн.,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Коростишівське лісове господарство" частину чистого прибутку (доходу) в сумі 203048 грн. з рахунків у банку, що обслуговують такого платника.

В обґрунтування позову зазначає, що за наслідками проведення планової виїзної перевірки відповідача, встановлено заниження частини чистого прибутку за 1 квартал 2018 року в сумі 203048 грн., яка підлягає сплаті до державного бюджету.

Ухвалою від 10.10.2018 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (т.1 а.с.41-44), в якому просить відмовити в задоволенні позову, вказавши, що позивач в акті перевірки не зазначив, що підприємство в 4 кварталі 2017 року занизило витрати на збут по експедиційних послугах по перевезенню вантажу на загальну суму 330159 грн., в результаті чого до державного бюджету було зайво сплачено частину чистого прибутку в сумі 203048 грн., а лише встановив, що підприємство віднесло витрати на збут по експедиційних послугах по перевезенню вантажу в 1 кварталі 2018 року за 2017 рік на загальну суму 330159 грн., в результаті чого занизило частину чистого прибутку в сумі 203048 грн.

Відповідач подав відповідь на відзив (т.2 а.с.197), в якому вказує, що відповідачем не надано доказів зайвої сплати чистого прибутку в сумі 203048 грн.; крім того відповідач не подавши заперечень на акт перевірки, погодився з її висновками.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.200-203), в яких зазначив, що донарахована частина чистого прибутку в сумі 203048 грн., в силу приписів ст. 54, 56 Податкового кодексу, не є узгодженим зобовязанням.

В судовому засіданні:

- представник позивача позов підтримав, пояснивши, що контролюючий орган може звертатися з позовом про стягнення частина чистого прибутку, оскільки до його функцій відноситься також здійснювати стягнення ненарахованих інших платежів, яким і є частина чистого прибутку, яку відповідач повинен сплатити до бюджету;

- представники відповідача просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

За згодою учасників справи суд перейшов до її розгляду в письмовому провадженні.

Проаналізувавши досліджені докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до висновків акту від 10.07.2018 № 823/06-30-14-01/00991858 документальної планової перевірки (а.с.13-25), перевіркою встановлено порушення ДП "Коростишівське лісове господарство" Закону України ""Про управління об'єктами державної власності" та Постанови КМ України від 23.02.2011 № 138 "Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями", в результаті чого підприємством занижено частині чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету унітарними підприємствами та їх об'єднаннями в сумі 203048 грн. за 1 квартал 2018 рокую

Згідно ст.1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" (далі - Закон) передбачено, що управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Статтею 4 Закону визначено суб'єктів управління об'єктами державної власності, а саме:

Кабінет Міністрів України;

центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності;

міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління);

Фонд державного майна України;

органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України;

органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами;

державні господарські об’єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури);

Національна академія наук України, галузеві академії наук.

За приписами ч.1 ст.11-1 Закону Державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" належать до наукових установ, а також науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств "Міжнародний дитячий центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") та їх об’єднання зобов’язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 6 Закону, уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань забезпечують відповідно до встановленого Кабінетом Міністрів України порядку відрахування до Державного бюджету України частини прибутку (доходу) державними підприємствами, господарськими структурами.

Постановою Кабінету Міністрів України 23.02.2011 №138 затверджено Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (далі - Порядок).

Положеннями пункту 2 Порядку №138 визначено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Аналізуючи вказані положення, суд вважає, що саме уповноважені органи управління наділені повноваженнями вживати заходи щодо забезпечення відрахування до державного бюджету частину чистого прибутку (доходу). Позивач до таких органів не відноситься.

Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб’єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Статтею 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено функції контролюючих органів, зокрема вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

Права контролюючих органів передбачені статтею 20 ПК України, а саме, серед іншого, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп. 20.1.34 ПК України).

Суд звертає увагу, що відповідачу надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має саме податковий борг на суму податкового боргу або його частини; право звернення контролюючого органу до суду щодо стягнення коштів платника податків на суму, яка не є податковим боргом або його частиною, законом не визначено.

Грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп. 14.1.39 ПК України).

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 ПК України).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов’язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 ПК України).

Враховуючи нормативні визначення вищевказаних понять (грошове зобов'язання. податкове зобов'язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК, а відповідно і не може вважатися податковим боргом. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 01.08.2018 № 826/19797/16|К/9901/35737/18.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач не має права звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму, що не є податковим боргом або його частиною, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

При цьому суд погоджується, що відповідно до пп. 19-1.1.22 п. 19-1.1 ст. 19 ПК України контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів, однак, згідно пп.19-1.1.45 вказаної статті, вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством, а законом не передбачено право контролюючого органу, визначеного ПК України, звертатися до суду щодо стягнення частини чистого прибутку, несплата якого встановлена під час перевірки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, код 39459195) до Державного підприємства "Коростишівське лісове господарство" (вул. Промислова, 9, с. Мамрин, Коростишівський р-н, Житомирська обл., 12525, 00991858) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк