Справа № 826/6805/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року № 826/6805/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської

області

про визнання неправомірною відмови у видачі будівельного паспорту та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської області (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Відділу містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської області щодо відмови у видачі будівельного паспорта та поверненню пакета документів, доданих до заяв позивача №187/10-08.04 від 27 червня 2017 року та №120/10-08.04 від 26 березня 2018 року про видачу будівельного паспорта на забудову земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2;

- зобов'язати Відділ містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської області видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що останній 27 червня 2017 року та 26 березня 2018 року звертався із заявами та необхідним пакетом документів до відповідача для видачі будівельного паспорту забудови вищевказаної земельної ділянки.

Листами від 03 липня 2017 року № 225/01-29 та від 29 березня 2018 року № 92/01-29 Відділ містобудування та архітектури Васильківської міської ради Київської області відмовив позивачу у видачі будівельного паспорту та повернув пакет документів.

На думку позивача, у своїх відповідях відповідач не деталізував причини відмови у видачі будівельного паспорта, не вказав в чому саме полягає невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Крім того, позивач зазначив, що під час детального вивчення Генерального плану міста Василькова ним виявлено, що належна йому на праві приватної власності земельна ділянка з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» віднесена в Генеральному плані до ландшафтних та рекреаційних територій.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду стали саме відмови Відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради Київської області щодо видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву стверджує про правомірність дій Відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради Київської області щодо відмови позивачу в отриманні будівельного паспорту та зазначає, що відповідно до Генерального плану міста Василькова територія, на якій розташована земельна ділянка позивача, є ландшафтною та рекреаційною територією, а згідно зонінгу - рекреаційна зона озеленених територій загального користування. Така зона призначена для організації повсякденного відпочинку населення. Крім того, спірна земельна ділянка розташовується в зоні охоронюваного ландшафту та в зоні охорони археологічного культурного шару.

Також представник відповідача зазначив, що на час надання спірної земельної ділянки під забудову діяв Генеральний план міста Василькова від 1983 року із зазначеними охоронними зонами, яким забороняється будь-яке будівництво на спірній земельній ділянці. Крім того, прокуратурою Київської області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20000433 за фактом неналежного виконання своїх службових обов'язків службовими особами Васильківської міської ради під час розгляду та затвердження технічної документації зі землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2.

Представником позивача надіслано до суду письмову відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що Васильківська міська рада Київської області, виконавчим органом якої є відповідач, в межах своїх повноважень у сфері місцевого самоврядування та земельних відносин передала у власність земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а наразі відповідач чинить перешкоди позивачу у реалізації права на її забудову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

24 грудня 2010 року рішенням Васильківської міської ради Київської області № 12.36-03-VI надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 (наразі - АДРЕСА_2) у місті Василькові Київської області загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

17 серпня 2012 року рішенням Васильківської міської ради Київської області № 03-90-27-VI затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2), кадастровий номер НОМЕР_2, передано безоплатно у приватну власність громадянину ОСОБА_2 та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончуком І.А., вищезазначена земельна ділянка продана громадянином ОСОБА_2 громадянину ОСОБА_1.

28 грудня 2015 року відомості щодо права власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_2 за громадянином ОСОБА_1. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

27 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради із заявою про видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та з необхідним пакетом документів.

Листом від 03 липня 2017 року № 225/01-29 позивачу відмовлено у наданні будівельного паспорту у зв'язку із невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації та повернуто пакет документів.

29 березня 2018 року позивач вдруге звернувся до відповідача із заявою та відповідним пакетом документів для отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

Листом від 29 березня 2018 року № 92/01-29 Відділ містобудування та архітектури Васильківської міської ради повідомив позивача, що листом від 03 липня 2017 року № 225/01-29 йому вже надано вичерпну відповідь щодо відмови у видачі будівельного паспорту.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 47 Конституції України держава створює умови, за яких кожний громадянин, зокрема, матиме змогу побудувати житло.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (в редакції від 10 червня 2017 року, що діяла на момент першого звернення позивача до відповідача; далі по тексту - Закон України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до частин 1 та 9 статті 17 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п'ять років. Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту.

Частинами 1, 2 та 8 статті 18 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI передбачено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Частинами 1 та 4 статті 27 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI встановлено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі. Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05 липня 2011 року № 103 затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки ( редакція від 02 квітня 2013 року, що діяла на момент звернення позивача до відповідача вперше; далі по тексту - Порядок №103).

Відповідно до пункту 2.1. Порядку №103 видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру НВ-017, сформованим 11 вересня 2017 року, у Державному земельному кадастрі містяться офіційні відомості про земельну ділянку: кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до частини 4 статті 373 Цивільного Кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач мав намір здійснити забудову належної йому на праві власності земельної ділянки.

Згідно з частинами 1-3 статті 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України.

Як зазначив представник відповідача у відзиві на позовну заяву, при цьому не зазначивши цього у листах до позивача, підставою для відмови ОСОБА_1 в отриманні будівельного паспорту стало те, що територія, на якій розташована земельна ділянка, є ландшафтною та рекреаційною територією, а згідно зонінгу - рекреаційна зона озеленених територій загального користування, що призначена для організації повсякденного відпочинку населення.

Судом встановлено, що Генеральний план міста Василькова затверджено рішенням Васильківської міської ради Київської області № 02-11-7 від 17 червня 2016 року. Отже, вказаний план затверджено і після виділення спірної земельної ділянки із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (17 серпня 2012 року), і після державної реєстрації земельної ділянки Управлінням Держземагенством у Васильківському районі Київської області (23 жовтня 2014 року), і після реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем даної земельної ділянки (28 грудня 2015 року).

Таким чином, на час розробки та затвердження Генерального плану міста Василькова дані про спірну земельну ділянку, зокрема її цільове призначення та форму власності, вже були внесені до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме. Тому, зазначена земельна ділянка не могла бути віднесена до ландшафтних та рекреаційних територій, оскільки це порушує право власника цієї ділянки.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не враховані норми наведених законодавчих актів України при розгляді заяв ОСОБА_1 про надання будівельного паспорта на забудову спірної земельної ділянки, чим позбавлено позивача, як власника земельної ділянки, реалізувати право на забудову відповідно до її цільового призначення на її початковій стадії - отримання будівельного паспорта.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 в наданні будівельного паспорту на спірну земельну ділянку, обмежився лише загальною фразою щодо невідповідності намірів забудови земельної ділянки чинній містобудівній документації, не надаючи розгорнутих пояснень. Більш розгорнуто підстави для відмови у видачі будівельного паспорта позивачу вказані у відзиві на позовну заяву, що дає суду підстави дійти висновку про те, що до моменту звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою, позивач фактично не був обізнаний в чому саме подані ним документи не відповідають містобудівній документації.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача про внесення прокуратурою Київської області відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом неналежного виконання своїх службових обов'язків службовими особами Васильківської міської ради під час розгляду та затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, оскільки рішення Васильківської міської ради Київської області від 17 серпня 2012 року № 03.90 про виділення спірної земельної ділянки первісному власнику - ОСОБА_2, в судовому порядку не скасовано, а договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончуком І.А. та зареєстрований в реєстрі за №2686, відповідно до якого позивач набув право власності на спірну земельну ділянку, недійсним не визнано.

Окружний адміністративний суд міста Києва також вважає необґрунтованими доводи відповідача про наявність обмежень на використання спірної земельної ділянки відповідно до висновку Відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради Київської області від 03 листопада 2011 року № 362/1108, оскільки після прийняття даного висновку Васильківською міською радою Київської області прийнято рішення про передачу безоплатно у приватну власність громадянину ОСОБА_2 спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд без врахування вказаних обмежень.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача та наявність підстав для визнання протиправними дії Відділу містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, та щодо повернення пакета документів.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов'язання Відділу містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської області видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про їх передчасність, оскільки судом встановлено, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у видачі такого будівельного паспорту позивачу, не в повній мірі розглянув подані останнім документи, не надав жодної правової оцінки тому, що рішення Васильківської міської ради Київської області від 17 серпня 2012 року № 03.90 про виділення спірної земельної ділянки первісному власнику - ОСОБА_2, в судовому порядку не скасовано, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончуком І.А. та зареєстрований в реєстрі за №2686, відповідно до якого позивач набув право власності на спірну земельну ділянку, недійсним не визнано, а рішення про передачу безоплатно у приватну власність громадянину ОСОБА_2 (попередньому власнику земельної ділянки) спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд без врахування вказаних обмежень прийнято вже після складення висновку Відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради Київської області від 03 листопада 2011 року № 362/1108, яким встановлено обмеження на використання спірної земельної ділянки.

В зв'язку із зазначеним, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та з метою захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов'язати Відділ містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 №187/10-08.04 від 27 червня 20107 року та №120/10-08.04 від 26 березня 2018 року з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, понесених позивачем судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 704,80 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Відділу містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі будівельного паспорта та повернення пакета документів, доданих до заяв ОСОБА_1 №187/10-08.04 від 27 червня 2017 року та №120/10-08.04 від 26 березня 2018 року, про видачу будівельного паспорта на забудову земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

3. Зобов'язати Відділ містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 №187/10-08.04 від 27 червня 20107 року та №120/10-08.04 від 26 березня 2018 року з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (01021, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Відділу містобудування і архітектури Васильківської міської ради Київської області (08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Шевченка, будинок 6, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко