Справа № 817/684/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1578/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Щербаков В.В., м. Рівне) у справі №817/684/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вараської міської ради Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вараської міської ради Рівненської області в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Вараської міської ради Рівненської області від 27.12.2017 №982 "Про звернення до Верховної Ради України щодо призначення позачергових виборів Вараського міського голови", від 27.12.2017 №983 "Про внесення змін до бюджету м. Вараш на 2017 рік", від 27.12.2017 №984 "Про внесення змін до рішення міської ради від 20.11.2015 №6 "Про утворення постійних комісій міської ради, затвердження їх складу та обрання голів постійних комісій", від 27.12.2017 №985 "Про внесення змін до рішення міської ради від 20.11.2015 №6 "Про утворення постійних комісій міської ради, затвердження їх складу та обрання голів постійних комісій".

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що 26.12.2017 секретарем Вараської міської ради Рівненської області Шумрою І.В. видане та підписане розпорядження міського голови від 26.12.2017 № б/н "Про скликання двадцять першої позачергової сесії Вараської міської ради сьомого скликання". Дане розпорядження не було оприлюднено в порядку передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації" та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", чим порушено вимоги чинного законодавства України. Не присвоєння реєстраційного номеру розпорядженню міського голови від 26.12.2017 № б/н "Про скликання двадцять першої позачергової сесії Вараської міської ради сьомого скликання" є прямим порушенням вимог ч.28 Інструкції з діловодства та виконавчого комітету затвердженого розпорядженням міського голови від 14.06.2012 № 110-р (зі змінами). 27.12.2017 частина депутатів Вараської міської ради на чолі з її секретарем Шумрою І.В. зібралися у сесійній залі виконавчого комітету Вараської міської ради та розглядали проекти рішення порядку денного цього розпорядження. Апелянт звертає увагу на те, що протокол пленарного засідання сесії не вівся, процедура обов'язкового поіменного голосування, передбачена ч.3 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", не відбувалось, обговорень проектів рішень жодних не проводилося, частина депутатів не була запрошена на цю сесію й взагалі не знала, що така сесія має відбутися. На цьому зібранні депутатів внесено до порядку денного та прийнято рішення Вараської міської ради від 27.12.2017 №982 "Про звернення до Верховної Ради України щодо призначення позачергових виборів Вараського міського голови", яке не було попередньо оприлюднено та не проходило візування, не обговорювалося тощо - недотримано жодної вимоги чинного законодавства України. Апелянт вважає, що секретар Вараської міської ради не мала права й не була уповноважена видавати та підписувати розпорядження міського голови від 26.12.2017 №б/н "Про скликання двадцять першої позачергової сесії Вараської міської ради сьомого скликання" та скликати, проводити пленарне засідання двадцять першої сесії Вараської міської ради сьомого скликання, розглядати на ньому питання, адже випадки, передбачені ч. 6, 8,9,11 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не наставали, а тому дії секретаря Вараської міської ради є незаконними та протиправними й такими, що передбачені ст. 364 Кримінального кодексу України. Секретар Вараської міської ради Шумрою І.В. грубо порушуючи вимоги ст. ст. 46,50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якими вичерпно визначені випадки, коли секретар має право на проведення сесії та головування на ній - це свідоме порушення законодавства України секретарем Вараської міської ради та частиною депутатів, які прийшли в сесійну залу. Крім того, вказав, що колегія Вараської міської ради не внесла пропозиції міському голові щодо скликання ним 27.12.2017 - 21 пленарного засідання Вараської міської ради сьомого скликання, що порушує ч. 1 ст. 13 п. 6.1, 6.2. ч. 6 ст. 13 Регламенту Вараської міської ради VII скликання.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу зареєстрований за вх. №К-5775/18 від 03.09.2018 року в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне, обґрунтованим та мотивованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що наведені позивачем у апеляційній скарзі підстави та обставини для скасування оскаржуваного рішення суду є надуманими, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26.12.2017 секретарем Вараської міської ради Рівненської області Шумрою І.В. підписано Розпорядження міського голови Вараської міської ради Рівненської області "Про скликання двадцять першої позачергової сесії Вараської міської ради сьомого скликання".

27.12.2017 проведено двадцять першу позачергову сесію Вараської міської ради на якій прийнято ряд рішень, в тому числі №982 "Про звернення до Верховної Ради України щодо призначення позачергових виборів Вараського міського голови", №983 "Про внесення змін до бюджету м. Вараш на 2017 рік", №984 "Про внесення змін до рішення міської ради від 20.11.2015 №6 "Про утворення постійних комісій міської ради, затвердження їх складу та обрання голів постійних комісій", №985 "Про внесення змін до рішення міської ради від 20.11.2015 №6 "Про утворення постійних комісій міської ради, затвердження їх складу та обрання голів постійних комісій".

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 0112.2004 №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує апелянт, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Захист прав - це застосування правових засобів з метою забезпечення права у сфері публічно-правових відносин.

Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Отже, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.5 Конституції України, народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

В основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (ч.1 ст.144 Конституції України).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 141, 144, 146 Конституції України.

Відповідно до положень Конституції України, визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування Закон України " Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР ( далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування перед юридичними і фізичними особами передбачена статтею 77 цього Закону.

Так, спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Судом першої інстанції зазначено, що при розгляді даної справи, позивач зазначив, що оскаржуванні рішення Вараської міської ради прийняті з порушенням процедури їх прийняття, встановленої чинним законодавством України та Регламентом Вараської міської ради, а тому вважає, що належним способом захисту його порушених прав в межах розгляду даних спірних правовідносин є визнання протиправним та скасування оспорюваних рішень.

З матеріалів справи встановлено що апелянт ОСОБА_1 є депутатом даної ради.

Правовий статус депутатів місцевих рад визначений Законом України від 11.07.2002 №93-IV "Про статус депутатів місцевих рад".

Відповідно до статі 2 цього Закону депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Статтею 15 цього Закону передбачено право депутата місцевої ради вимагати усунення порушення законності. Так, депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об'єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, при наявності у депутата сумнівів у законності діяльності депутатського корпусу чи окремих посадових осіб органів місцевого самоврядування останній може звернутись до відповідних правоохоронних або судових органів за захистом порушених прав, свобод чи інтересів, інформувати громадськість, у тому числі, через засоби масової інформації про вчинені протиправні дії або скористатись правом голосування проти рішень, які на його думку завдають шкоду (чи можуть її завдати) територіальній громаді, а також порушувати питання про недовіру сільському, селищному, міському голові, розпуск органів, утворених радою, та звільнення посадових осіб місцевого самоврядування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звертаючись до суду з даним позовом позивач жодним чином не обґрунтував, яким чином порушуються його права саме відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, а так взагалі, яким чином порушуються його права у даних відносинах, враховуючи, що позивач є депутатом відповідної ради та, зокрема, наділений повноваженнями у складі відповідної ради приймати рішення, що ним оскаржується.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст.5 КАС України).

Для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Тобто, право на судовий захист пов'язане виключно з порушенням суб'єктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача, при цьому таке порушення повинно бути зумовлене рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Взявши до уваги викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року у справі №817/684/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді О. О. Большакова
І. В. Глушко
Повний текст постанови складений 07 грудня 2018 року.