Справа № 754/16380/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/42/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю секретаря судового засідання Шевчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Постановою Апеляційного суду м. Києва у справі №22-а/2690/8201/11 від 12.04.2011 року Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському р-ні м. Києва зобов'язано провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії згідно ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 12.11.2008 року, з урахуванням проведених виплат.

Однак, починаючи з 12.11.2008 року по 31.10.2017 року виплата пенсії, що призначена позивачу вказаною постановою, жодного разу не проводилась.

Постановою Кабінету Міністрів України №1055 від 16.12.2015 року «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» проведено реорганізацію структури окремих районних управлінь Пенсійного фонду шляхом злиття. Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському р-ні м. Києва увійшло до складу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві).

02.10.2017 року ЛОУПФУ в м. Києві своїм листом №14723/13 повідомило позивача, що на виконання постанови Апеляційного суду м. Києва у справі №22-а/2690/8201/11 від 12.04.2011 року відповідачем проведено перерахунок державної пенсії позивачу в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 12.11.2008 року, з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до проведеного розрахунку розміру пенсії, яка повинна була бути виплачена позивачу за період з 12.11.2008 року по 31.10.2017 року, відповідач безпідставно недорахував та не виплатив позивачу пенсію в розмірі 402462,26 грн.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 вимушена була звернутись до суду з даним адміністративним позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з ЛОУПФУ в м. Києві на свою користь невиплачену пенсію в розмірі 402462,26 грн.

15.01.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов, який обґрунтований наступним. Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На виконання постанови Апеляційного суду м. Києва у справі №22-а/2690/8201/11 від 12.04.2011 року ЛОУПФУ в м. Києві було здійснено перерахунок та нараховано позивачу кошти в розмірі 46567,50 грн. Відповідно до Бюджетного кодексу України, коштів для виплати за вищезазначеним рішенням суду не передбачено. Відповідно до Повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання яких гарантується державою від 10.12.2014 року №36313/0/11-14 позивач звернулась до Державної виконавчої служби та стала на облік щодо отримання вищезазначених коштів відповідно до рішення суду. Таким чином, представник відповідача зазначає, що ще з 2014 року позивач фактично погодилась з сумою нарахування та стала на облік в Державній казначейській службі щодо отримання вказаних коштів. Крім того, представник відповідача вказує на пропуск позивачем строку позовної давності. Також представник відповідача не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки зменшення розміру виплат пенсії відбулось не у зв'язку зі зменшенням розміру пенсії, а у зв'язку із встановленими законодавством обмеженнями у її виплатах, вони не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду. Пенсія позивачу виплачується щомісячно у встановлений строк, тому невиплаченої відповідачем пенсії у позивача немає. З приводу вирішення питання про нарахування суми пенсії відповідно до рішення суду представник відповідача зазначає, що це виключна прерогатива пенсійного органу.

Зважаючи на викладене, відповідач через представника просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до відповіді на відзив, сторона позивача не погоджується із запереченнями, наданими стороною відповідача у відзиві на адміністративний позов за наступних підстав. По-перше, ЗУ «Про Державний бюджет України» на відповідні роки, а також будь-які інші нормативно-правові акти не зупиняють та не виключають виконання рішення суду, яке набрало законної сили. По-друге, позивач дізналась про порушення своїх прав з листа відповідача №14723/13 від 02.10.2017 року, ознайомившись з яким позивачем було встановлено, що відповідач не виконує рішення суду, у зв'язку з чим виникла заборгованість по невиплаченій пенсії, яка складає 402462,26 грн. По-третє, пенсія позивачу дійсно виплачується щомісячно, однак не в тому розмірі, який передбачений постановою Апеляційного суду м. Києва у справі №22-а/2690/8201/11 від 12.04.2011 року. Крім того, позивач не просить суд зобов'язати відповідача виплатити конкретну суму для перерахунку пенсії, а просить стягнути з відповідача на невиплачену пенсію в розмірі 402462,26 грн.

Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні від 05.07.2018 року, замінено відповідача ЛОУПФУ в м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУПФУ в м. Києві).

06.08.2018 року до суду надійшла заява представника позивача, відповідно до якої позовні вимоги були уточнені. У відповідності до даної заяви, сторона позивача просить суд розглядати справу без участі позивача та його представника та визнати бездіяльність ЛОУПФУ в м. Києві щодо невиплати пенсії протиправною та стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 невиплачену пенсію в розмірі 402462,26 грн.

В судове засідання учасники справи не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

За даних обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі документів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в м. Києві та отримує пенсію та отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2009 року задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському р-ні м. Києва. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському р-ні м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, починаючи з 12.03.2007 року державної пенсії в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених за вказаний період позивачеві виплат.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2011 року постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2009 року в частині строку зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському р-ні м. Києва здійснити перерахунок основної державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському р-ні м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії згідно ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 12.11.2008 року, з урахуванням проведених виплат. В решті постанову суду залишено без змін.

Постановою Кабінету Міністрів України №1055 від 16.12.2015 року «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» проведено реорганізацію структури окремих районних управлінь Пенсійного фонду шляхом злиття. Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському р-ні м. Києва увійшло до складу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві).

Листом ЛОУПФУ в м. Києві №14723/13 повідомило позивача, що на виконання постанови Апеляційного суду м. Києва у справі №22-а/2690/8201/11 від 12.04.2011 року відповідачем проведено перерахунок державної пенсії позивачу в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 12.11.2008 року, з урахуванням проведених виплат. Після проведеного перерахунку згідно судового рішення нараховано кошти в розмірі 46567,50 грн. Зазначено також, що виплата донарахованої суми, яка не перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 29.03.2018 року «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» затверджено перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізовуються шляхом злиття, а саме: Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

27.04.2018 року було створено нову юридичну особу - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка є правонаступником всіх прав та обов'язків припинених Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

В матеріалах справи міститься довідка про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.11.2008 року по 30.06.2017 року, відповідно до якого фактично виплачений розмір пенсії за даний період становить 429516,26 грн. (а.с. 21-25).

В той же час, позивачем надано власний розрахунок розміру пенсії, яка повинна була бути виплачена ОСОБА_1 за період з 12.11.2008 року по 31.10.2017 року, з якого вбачається, що розмір пенсії за вказаний період у відповідності до постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2011 року повинен був скласти 831978,52 грн. (а.с. 26-29).

Зазначений розрахунок складений позивачем, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком у відповідності до редакцій ЗУ «Про Державний бюджет України» та ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було недонараховано та не виплачено позивачу пенсію за період з 12.11.2008 року по 31.10.2017 року в розмірі 402462,26 грн.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до приписів ст. 129-1 Основного Закону, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 Конвенції як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Проаналізувавши надані сторонами докази, судом встановлено, що відповідачем дійсно належним чином не виконується постанова Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2011 року.

Відповідно до ч.2 ст. 87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Посилання відповідача на відсутність виділених з Державного бюджету коштів як на причину невиконання покладеного на нього обов'язку по проведенню перерахунку та виплати пенсії суд не приймає до уваги, враховуючи наступну практику Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій або бездіяльності.

Проаналізувавши та оцінивши обставини справи в їх сукупності через призму вищенаведених правових норм, дотримуючись вимог Основного Закону, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем ГУПФУ в м. Києві правомірності своєї бездіяльності щодо невиплати в належному розмірі пенсії позивачу та обґрунтованість вимог адміністративного позову ОСОБА_1

Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджуються дослідженими доказами, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог адміністративного позову.

У відповідності до вимог п.п. 4, 6, 10 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст.ст. 6-11, 14, 77, 139, 217, 241-246, 255, 293, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів - задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо недонарахування та невиплати державної пенсії ОСОБА_1 в розмірі, визначеному постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2011 року у справі №22а-/2690/8201/11, згідно ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 12.11.2008 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену пенсію за період з 12.11.2008 року по 31.10.2017 року в розмірі 402462,26 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, .

Повний текст рішення суду складено 30.11.2018 року.

Суддя