Справа № 826/6824/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року справа №826/6824/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання" на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 р. у справі № 826/6824/18 (головуючий І інстанції К.О. Пляшкова) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання" до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа Головне управління ДФС України у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання зняти арешти,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання" (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), третя особа Головне управління ДФС України у м. Києві (далі - третя особа), в якому з урахуванням уточнень просило:

1) визнати протиправними та скасувати постанови Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 16.04.2018 про відкриття виконавчого провадження № 56199579; від 16.04.2018 про арешт майна боржника у межах виконавчого провадження № 56199579; від 16.04.2018 про арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження № 56199579: від 19.04.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у межах виконавчого провадження № 56199579;

2) зобов'язати Печерський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві: зняти арешти, накладені постановами від 16.04.2018 про арешт майна боржника, а також про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках ТОВ "СЗХНО"; винести у встановленому порядку відповідні постанови про зняття арештів з майна та коштів ТОВ "СЗХНО"; постанови про зняття арештів з коштів у строк, визначений законодавством, направити до банківських установ; внести у встановленому порядку відомості про зняття арештів, накладених постановами від 16.04.2018 в межах виконавчого провадження № 56199579, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна;

3) стягнути з державного бюджету на користь ТОВ "СЗХНО" неправомірно стягнуті кошти у розмірі 270767,38 грн. (а.с.93-100).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року позовну заяву було повернуто заявнику на підставі пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України, оскільки позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог (а.с.133-135).

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом безпідставно залишено позовну заяву в межах однієї справи без руху більше ніж один раз та з різних підстав. Апелянт зазначає, що повернення безпідставно стягненої суми виконавчого збору не є відшкодуванням шкоди у розумінні ЦК України, отже судом безпідставно застосовано положення статті 21 КАС України. Посилання суду на порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог є передчасними та безпідставними, оскільки вимога про стягнення грошових коштів заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Також, КАС України не містить підстави які унеможливлюють об'єднання позовних вимог, як різні види провадження в межах адміністративного судочинства. Особливості провадження визначені в статті 287 КАС України пов'язані із скороченими строками. У КАС України відсутні буд які перешкоди для розгляду вимог, які підлягають вирішенню у загальному порядку, у строк встановлений для термінових справ. Апелянт зазначає, що судом вже було порушено строки розгляду справи визначені ст. 287 КАС України, оскільки позовні вимоги не розглянуті більше шести місяців.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання. Суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки явка позивача не визнавалась обов'язковою, клопотання доказами не обґрунтовано, а суд не бачить перешкод для розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами в яких просив суд: 1) визнати протиправними та скасувати постанови Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 16.04.2018 про відкриття виконавчого провадження № 56199579; від 16.04.2018 про арешт майна боржника у межах виконавчого провадження № 56199579; від 16.04.2018 про арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження № 56199579: від 19.04.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у межах виконавчого провадження № 56199579; 2) зобов'язати Печерський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві: зняти арешти, накладені постановами від 16.04.2018 про арешт майна боржника, а також про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках ТОВ "СЗХНО"; винести у встановленому порядку відповідні постанови про зняття арештів з мана та коштів ТОВ "СЗХНО"; постанови про зняття арештів з коштів у строк, визначений законодавством, направити до банківських установ; внести у встановленому порядку відомості про зняття арештів, накладених постановами від 16.04.2018 в межах виконавчого провадження № 56199579, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна; 3) стягнути з державного бюджету на користь ТОВ "СЗХНО" неправомірно стягнуті кошти у розмірі 270767,38 грн. (а.с.93-100).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року позовну заяву було повернуто заявнику на підставі пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України, оскільки порушено позивачем правила об'єднання позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в одне провадження об'єднано позовні вимоги, сформовані до відповідача з приводу рішень, дій органу державної виконавчої служби (пункти 1 та 2 вимог), та вимогу про стягнення шкоди (пункт 3 вимог). Справа в частині вимог щодо визнання протиправними та скасування постанов відповідача та зобов'язання відповідача Кодексом адміністративного судочинства України віднесена до окремої категорії адміністративних справ, яка має розглядатися з особливостями, визначеними статтями 268-272, 287 КАС України. Справа в частині вимоги щодо стягнення з державного бюджету шкоди, завданої Печерським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, до такої категорії справ не віднесена та має розглядатися у загальному провадженні. Суд дійшов висновку, що з вимогою у спорі з приводу рішень, дій та бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, в одному провадженні не може розглядатися вимога про відшкодування шкоди, оскільки особливості, встановлені статтями 268-272, 287 КАС України, не поширюються на розгляд такої вимоги, а тому суд має застосувати положення статті 172 КАС України (об'єднання і роз'єднання позовів). Справа з вимогою відшкодувати шкоду, у разі її розгляду окремо від вимог вирішити публічно-правовий спір, не віднесена до юрисдикції адміністративного суду та має вирішуватися судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Отже, у даному випадку положення частини шостої статті 172 КАС України є незастосовними.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1-3 статті 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Отже, положення КАС України передбачаються розгляд адміністративних справ в порядку загального або спрощеного позовного провадження.

Так, глава 11 КАС України визначає особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ. Параграф 2 зазначеної глави регулює питання розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Суд зазначає, що позовне провадження в окремих категоріях термінових адміністративних справ спрямоване на спрощений та прискорений (терміновий) розгляд певної категорії справ.

Відповідно до ч.1 статті 287, яка встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (тобто, є спеціальною нормою по відношенні до загальної, викладеної в статті 20 КАС України), учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зазначена норма є спеціальною та узгоджується з вимогами частини 1 статті 74 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд зазначає, що предметом оскарження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця виступають акти індивідуальної дії та конкретні діяння вказаних осіб. Позивачами при цьому є такі суб'єкти: учасники виконавчого провадження (за винятком державного та приватного виконавців); особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси; у випадку відсутності вимог закону щодо іншого порядку судового оскарження актів індивідуальної дії та конкретних діянь державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Матеріали справи свідчать, що позивачем заявлені, зокрема, вимоги щодо оскарження рішення органу державної виконавчої служби.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов до висновку, що зазначена категорія справ відноситься то окремої категорії термінових адміністративних справ та розглядається за правилами окремих категорій термінових адміністративних справ, у десятиденний строк.

Отже, заявлені позовні вимоги щодо оскарження рішення органу державної виконавчої служби підлягають розгляду в порядку статті 287 КАС України.

З позовної заяви вбачається, що позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з державного бюджету на користь позивача неправомірно стягнуті кошти за рішеннями органу державної виконавчої служби, які оскаржуються у зазначеній справі.

Статтею 21 КАС України визначені правила підсудності кількох пов'язаних між собою позовних вимог.

Позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою (частина 1 ст. 21 КАС України).

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина 5 ст. 21 КАС України).

Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина 6 ст. 21 КАС України).

Суд зазначає, що пов'язаність вимог вказує на те, що вони зумовлені одними й тими же відносинами та/або спрямовані до одного відповідача. При розгляді кількох пов'язаних між собою вимог важливо встановити їхній взаємозв'язок, належність до адміністративної юрисдикції за правилами статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та підсудність одному адміністративному суду згідно з положеннями глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем вимоги обґрунтовано тим, що він має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправним рішенням відповідача.

Суд зазначає, що Цивільний кодекс України визначає обов'язок відшкодування заподіяної моральної шкоди (у статтях 23, 1167), шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями та діяннями органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (відповідно до статті 1173) та ін. Критерієм для обрання судової юрисдикції є характер провадження, у якому заявлені вимоги, а також правова природа останніх.

Разом з цим, суд зазначає, що повернення з Державного бюджету України сплачених коштів за постановами державного виконавця на погашення вимог стягувача - Головного управління ДФС України у м. Києві, які за наслідками судового оскарження скасовуються, здійснюється відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, який визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Аналізуючи вищенаведені обставини та норми законодавства, суд дійшов до висновку, що зазначені вимоги є похідними, отже пов'язані між собою.

Отже, відповідно до положень КАС України, заявлені позивачем у справі вимоги можуть бути об'єднанні, як похідні та взаємопов'язані між собою.

Відповідно до статті п. 6 ч. 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Отже, стаття передбачає повернення судом позовної заяви у разі порушення правил об'єднання кількох позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

Стосовно посилання суду першої інстанції на те, що вимоги щодо рішень та дій державної виконавчої служби, приватного виконавця, мають розглядатися з особливостями, встановленими статтями 268-272, 287 КАС України, що унеможливлює розгляд в одному провадженні з вимогою щодо відшкодування шкоди, завданої державною виконавчою службою, приватним виконавцем, суд зазначає, що положення статті 287 та параграфу 2 глави 11 КАС України, не встановлюють застережень або обмежень щодо можливості розгляду похідних вимог за правилами визначеними ст. 287 КАС України.

Крім того, на підставі частини 1 статті 247 Кодексу адміністративного судочинства України якщо в одному провадженні об'єднані кілька взаємопов'язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об'єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача.

Також, суд зазначає, що з позову та матеріалів справи вбачається, що мова йде не про відшкодування шкоди, завданої державною виконавчою службою, а саме про стягнення з державного бюджету на користь позивача неправомірно стягнутих коштів за рішеннями органу державної виконавчої служби, які оскаржуються у зазначені справі.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції передчасно вирішив питання про повернення позовної заяви у цій справі.

Суд вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 327, 328, 329, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання" на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 р. у справі № 826/6824/18 - задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 р. у справі № 826/6824/18 - скасувати.

Справу направити до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 11 грудня 2018 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова