Справа № 540/2136/18
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2136/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі-відповідач-1, Укртрансбезпека), Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі-відповідач-2, Управління Укртрансбезпеки), в якому просить скасувати постанову від 13.03.2018 року № 015412 про застосування аміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірною постановою посадової особи Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 13.03.2018 року №015412 застосовано адміністративно-господарський штраф та стягнуто з ФОП ОСОБА_1 штраф у сумі 1700 грн. Підставою для застосування штрафу стало порушення з боку водія транспортного засобу DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_5, напівпричіп GRAS, реєстраційний номер НОМЕР_1, вимог Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року № 340, вимог пункту 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 року № 385 та вимог абзацу 3 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, неоформлення індивідуальної контрольної книги водія. При цьому, позивач зазначає, що відповідальність передбачена ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовується лише до автомобільних перевізників, а він є лише власником вказаного транспортного засобу та напівпричепу. Також позивач стверджує, що розгляд справи про порушення відбувся формально та без жодного документу, якій би свідчив про порушення, оскільки акт перевірки не містить номера дорожнього листа, також відсутня товаро-транспортна накладна, відповідно до якої можливо було б встановити факт здійснення перевезення вантажу. За наведених обставин просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою від 17.10.2018 року відкрите спрощене провадження у справі, судове засідання призначене на 13.11.2018 року.

13.11.2018 року відповідачі - Державна служба України з безпеки на транспорті та Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки у судове засідання не з'явилися, письмовий відзив у справі не надіслали, причини неявки суду не повідомили. Належність повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення 22.10.2018 року та 19.11.2018 року, відповідно.

Ухвалою від 13.11.2018 року розгляд справи відкладено у зв'язку із неявкою відповідачів, судове засідання призначене на 07.12.2018 року, зобов'язано відповідачів надати суду відзив по справі та належним чином завірені копії документів, на підставі яких прийняте оскаржуване рішення.

04.12.2018 року відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та зазначив, що відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для фізичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є: для автомобільного перевізника - ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України. Згідно із пунктом 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року № 340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку, в якому зазначено що водій, який керує вантажним автомобілем з повною масою понад 3,5 тонн, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія. Враховуючи, що при здійсненні рейдової перевірки транспортного засобу DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_5, напівпричіп GRAS, реєстраційний номер НОМЕР_1 на 11 км автодороги М-17 Херсон-Дженкой-Феодосія-Керч водій транспортного засобу щодо якого здійснювалась дана перевірка ОСОБА_2 не надав посадовим особам відповідача-2 перелічених документів, іспекторами Укртрансбезпеки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №040594 від 14.02.2018 року.

07.12.2018 року представники позивача та відповідача-1 подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідач-2 до суду не з'явився, не повідомивши про причини неприбуття.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

За таких обставин суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

01.02.2018 року між позивачем - ФОП ОСОБА_1 (Позикодавець) та ФОП ОСОБА_5 (Користувач) укладений договір позички транспортного засобу № б/н.

Відповідно Договору Позикодавець передає, а Користувач приймає у безоплатне тимчасове користування майно DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_5.

Сторони домовились, що Користувач використовує майно на власний розсуд, без будь-яких обмежень, в тому числі з правом виїзду за кордон та без згоди Позикодавця та від свого імені має право укладати договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення майна.

14.02.2018 року при перевірці додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки складений акт № 040594.

Зі змісту акту № 040594 слідує, що державним інспектором встановлено порушення з боку водія транспортного засобу DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_5, напівпричіп GRAS, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 вимог абзацу 3 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу та за відсутності індивідуальної контрольної книжки водія. Водій ОСОБА_2 підписав акт перевірки без заперечень.

19.02.2018 року позивач отримав акт перевірки № 040594 та запрошення за вих. № 1014 прибути у Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки для розгляду справи про порушення на 13.03.2018 року.

Листом від 13.03.2018 року № б/н позивач повідомив відповідача-2 про те, що він не є перевізником та не є суб'єктом відповідальності, оскільки він є лише власником транспортного засобу DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_2, який під час складання акту про порушення використовувався іншою особою, а також наголосив, що водій зазначеного транспортного засобу ОСОБА_2 у договірних або інших договірних відносинах з ним не перебуває. Крім того, у своїх поясненнях ФОП ОСОБА_1 зазначив, що в акті перевірки відсутні відомості щодо товаро-транспортної накладної або інших визначених документів на вантаж, а отже існують сумніви щодо факту перевезення вантажу.

13.03.2018 року начальником Чорноморсько міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову № 015412 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у сумі 1700 грн.

Не погодившись із застосованим штрафом, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірній постанові, суд враховує наступні обставини та положення законодавства.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначаються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до статті 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (далі - Положення № 103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека, відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

За змістом пункту 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

-для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

-для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, законодавство зобов'язує автомобільного перевізника та водія під час здійснення своїх функцій мати при собі документи, на підставі яких здійснюється перевезення.

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-Ш за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, із наведених вище норм законодавства, на підставі яких позивача притягнуто до відповідальності, слідує, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону покладається виключно на автомобільних перевізників.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ст. ст. 908, 909 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Статтею 50 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається згідно цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Фактичні обставини справи свідчать про те, що перевізником, який здійснював перевезення вантажу на транспортному засобі DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_5 без наявності відповідних документів на час проведення перевірки (14.02.2018р.) була ФОП ОСОБА_5, що підтверджується Договором позички транспортного засобу від 01.02.2018 року, укладеним між позивачем та ФОП ОСОБА_5

Із дослідженого судом акту перевірки № 040594 від 14.02.2018 року також встановлено, що на момент перевірки за кермом транспортного засобу DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_5 перебував ОСОБА_2 право на керування яким підтверджується посвідченням водія серія НОМЕР_6 від 29.12.2004 року, виданим ДАІ ГУ УМВС м. Херсон.

Разом з тим, позивач зазначив, що ОСОБА_2 не перебуває з ним у трудових або інших договірних відносинах, на підтвердження або спростування вказаних твердженнь позивача відповідач доказів суду не надав.

Натомість, із дослідженого судом Договору, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_5, а саме п. 3.2 при виконанні умов Договору Користувач зобов'язується допускати до керування Майном лише кваліфікованих осіб. Тобто оскільки транспортний засіб DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_5 перебував за Договором позички транспортного засобу від 01.02.2018 року в користуванні ФОП ОСОБА_5, водій, який керував транспортним засобом на момент проведення перевірки - ОСОБА_2 був допущений до здійснення перевезень саме ФОП ОСОБА_5

Із акту перевірки № 040594 від 14.02.2018 року також встановлено, що транспортний засіб DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_5 належить ОСОБА_1, але не зазначено, що він є перевізником, а також відповідачем-1 не надано жодного доказу, що перевезення вантажу взагалі мало місце. В акті № 040594 не зазначено, а ні номеру товарно-транспортної накладної, а ні будь-якого іншого супровідного документу, передбаченого законодавством, на підставі якого здійснювалися вантажні перевезення.

Таким чином, відповідач-1 не підтвердив належними доказами факту перевезення вантажу 14.02.2018 року транспортним засом DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_5.

З вищенаведеного слідує, що ФОП ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки фактично транспортний засіб DAF-тягач, реєстраційний номер НОМЕР_3 використовувався ФОП ОСОБА_5 водій якої, відповідно до оскаржуваного акту перевірки, не мав оформлених протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу та оформленої індивідуальної контрольної книжки водія.

Зважаючи на положення ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, якою відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника та за вищенаведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На виконання цих вимог відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, не надали суду жодних доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не довели правомірності свого рішення.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття спірної постанови, відтак задовольняє позов шляхом скасування протиправного рішення - постанови № 015412 від 13.03.2018 року.

Щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу, суд відмічає наступне.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив стягнути із відповідача витрати на правову допомогу, не надавши при цьому належних доказів понесених витрат, та не зазначивши суму таких витрат.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

За таких обставин суд відмовляє позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 13.03.2018 року № 015412 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_4, 73000, АДРЕСА_1) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 3.7