Справа № 826/10702/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 листопада 2018 року № 826/10702/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Семеняці А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1)
до третя особаМіністерства освіти і науки України (01135, м.Київ, проспект Перемоги, 10) Міжрегіональна академія управління персоналом
про визнання протиправним та скасування наказу в частині №89 від 01.02.2018,визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Шилан Д.О.

від третьої особи: не прибув

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України (далі по тексту - відповідач), третя особа - Міжрегіональна академія управління персоналом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати абзац 3 пункту 2 наказу Міністерства освіти і науки України від 01 лютого 2018 року №89 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства від 01 лютого 2018 року» в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року, протокол №16, про присудження наукового ступеню доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та в частині відмови у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо відмови затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року, протокол №16, про присудження наукового ступеню доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та щодо відмови у видачі йому диплома доктора юридичних наук;

- зобов'язати Міністерство освіти і науки України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року, протокол №16, про присудження наукового ступеню доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та зобов'язати видати ОСОБА_1 диплом доктора юридичних наук;

- встановити Міністерству освіти і науки України 30-денний строк на виконання судового рішення з моменту набрання ним законної сили;

- зобов'язати Міністерство освіти і науки України подати до Окружного адміністративного суду м. Києва звіт про виконання судового рішення в 60-денний строк з моменту набрання ним законної сили;

- стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що єдиною формою виявлення можливих невідповідностей дисертаційного дослідження вимогам нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів є проведення експертизи експертною радою в галузі юридичних наук Міністерства освіти і науки України; єдиною підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради є встановлення експертною радою в галузі юридичних наук Міністерства освіти і науки України під час проведення експертизи дисертації конкретних порушень такою спецрадою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів; єдиним документом, де могли б бути зафіксовані порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів х питань атестації наукових кадрів щодо дисертації може бути лише висновок експертної ради Міністерства освіти і науки України.

При цьому, представник позивача стверджує, що в оскаржуваному наказі Міністерства освіти і науки України відсутні будь-які висновки про те, які саме державні вимоги при атестації наукових кадрів вищої кваліфікації не були виконані ОСОБА_1 чи спеціалізованою вченою радою Д.26.142.02, як і відсутні матеріали, відповідно до яких підтверджується незгода атестаційної комісії із позитивним висновком експертної ради в галузі юридичних наук Міністерства освіти і науки України.

Крім того, представник позивача зазначив, що відповідачем порушено строки розгляду дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник Міністерства освіти і науки України повідомив, що Міністерство було змушене продовжити строк розгляду дисертації позивача з огляду на той факт, що інформація про наявність в дисертації позивача текстових запозичень без посилання на джерело підтвердилась.

Додатково представник відповідача зазначив, що Міністерство освіти і науки України не надає експертній раді з питань проведення експертизи дисертацій стовідсоткову участь в контролі за науковою якістю дисертацій, а відтак твердження представника позивача, що єдиною підставою для прийняття рішення Атестаційною колегією Міністерства освіти і науки України є висновок експертної ради, є безпідставними.

Крім того, представник Міністерства освіти і науки України стверджував, що під час прийняття рішення про присудження наукових ступенів членами атестаційної комісії разом з Першим заступником Міністра Ковтунцем В.В. було виявлено текстові запозичення (плагіат) у дисертаційному дослідженні ОСОБА_1, що вказує на порушення вимог щодо наявності наукової новизни та самостійного проведення здобувачем дослідження.

Представник третьої особи в призначені судові засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2014 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» позивач захистив дисертаційне дослідження «Адміністративно-правові аспекти нормотворчості публічної адміністрації в Україні» (УДК 342.95.3.(477) на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право».

За результатами такого засідання до Міністерства освіти і науки України направлено «Пропозиції щодо затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 від 26 березня 2014 року з подальшим присудженням наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 і видачею йому відповідного диплому».

15 квітня 2014 року атестаційна справа та дисертація ОСОБА_1 надійшла до Міністерства освіти і науки України, реєстраційний номер Д 23.04.14-241/2.

При цьому, 03 квітня 2014 року за вх. № К-1069 відповідачу надійшло звернення кандидата юридичних наук, старшого співробітника відділу проблем модернізації господарського права та законодавства Інституту економіко-правових досліджень НАН України Кременовської І.В. щодо прийняття рішення про скасування результатів захисту дослідження за вказаною темою та відмови позивачу у видачі диплома доктора юридичних наук.

20 травня 2014 року на засіданні експертної ради з юридичних наук МОН України з числа членів експертної ради утворено комісію з метою перевірки інформації, викладеної у зверненні Кременовської І.В. та для поглибленого вивчення дисертації ОСОБА_1

04 червня 2014 року на черговому засіданні експертна рада з юридичних наук МОН України заслухала висновок комісії та за результатами розгляду дисертації ОСОБА_1 пропонувала Міністерству освіти і науки України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 про присудження останньому наукового ступеня доктора юридичних наук.

При цьому, у висновку члени комісії спростували та заперечили зауваження, наведені у зверненні Кременовської І.В. та зазначили, що дисертація ОСОБА_1 є актуальною, своєчасною, має наукову і практичну новизну та відповідає паспорту спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право».

В подальшому, 19 червня 2014 року відповідачу за вх. № К-1069/2 надійшло друге звернення Кременовської І.В., в якому вона повторно звертає увагу на зміст дисертації ОСОБА_1 та на наявність, на її думку, суттєвих порушень вимог Порядку присудження наукових ступенів та присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника.

04 вересня 2014 року на черговому засіданні експертна рада з юридичних наук Міністерства освіти і науки України з метою перевірки додаткової інформації щодо дисертації ОСОБА_1 прийняла рішення поновити роботу комісії по розгляду дисертації позивача, додатково включивши до її складу відповідних експертів.

03 грудня 2014 року на засіданні експертна рада з юридичних наук Міністерства освіти і науки України за результатами розгляду доповіді комісії по розгляду атестаційної справи, дисертації та додаткових матеріалів по дисертації вирішила затвердити результати таємного голосування та у зв'язку з тим, що пропозиція Міністерству освіти і науки України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 та видати йому диплом доктора наук не набрала більшості, рекомендувати атестаційній колегії Міністерства освіти і науки України остаточне рішення щодо присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук або скасування рішення спецради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» прийняти на черговому засіданні атестаційної колегії.

Водночас, 22 грудня 2014 року на засіданні атестаційної колегії Мінстерства освіти і науки України остання прийняла рішення про зняття з розгляду питання про затвердження рішення про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1

02 лютого 2015 року за вх. № 2555/0/2-15 до Міністерства освіти і науки України надійшло чергове звернення Кременовської І.В. від 28 січня 2015 №299/22 на бланку Інституту економіко-правових досліджень НАН України з порівняльною таблицею у додатку щодо текстових запозичень в дисертації ОСОБА_1

26 лютого 2015 року на засіданні атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України остання прийняла рішення про, зокрема, скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року протокол № 16 про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук.

Пунктом 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року №217 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 лютого 2015 року» скасовано рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року протокол № 16 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та відмовлено у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку.

Позивачем наказ Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року №217 в частині пункту 4 оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва.

В межах адміністративної справи №826/7544/15 постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року №217 в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року протокол №16 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та відмови у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку.

В подальшому, 01 лютого 2018 року Міністерством освіти і науки України видано наказ №89 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства від 01 лютого 2018 року», зокрема, пунктом 2 якого, скасоване рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року протокол №16 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та відмовити у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку.

Як підстава для прийняття даного наказу вказано рішення Атестаційної колегії Міністерства від 01 лютого 2018 року.

Незгода позивача із абзацом 3 пункту 2 наказу від 01 лютого 2018 року зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях регулює Закон України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-VII.

При цьому, відповідно до підпункту 7 пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1556-VII, підготовка кандидатів та докторів наук, що здійснюється закладами вищої освіти та науковими установами і започаткована до 1 вересня 2016 року, продовжується в межах передбаченого строку підготовки відповідно до законодавства, чинного на момент набрання чинності цим Законом. За результатами захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня кандидата наук та наукового ступеня доктора наук у спеціалізованих вчених радах, утворених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, здобувачам наукових ступенів присуджується науковий ступінь кандидата або доктора наук відповідно до законодавства, чинного до набрання чинності цим Законом, та видається диплом кандидата або доктора наук центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки до 31 грудня 2020 року. Цей строк може бути подовжено на час академічної або соціальної відпустки, військової служби або тривалої хвороби.

Питання присудження наукових ступенів доктора і кандидата наук регулює Порядок присудження наукових ступенів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року №567 (далі - Порядок №567).

Пунктом 6 Порядку №567 передбачено, що наукові ступені доктора і кандидата наук присуджують спеціалізовані вчені ради за результатами прилюдного захисту дисертацій. МОН затверджує рішення спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видає дипломи доктора та кандидата наук.

Відповідно до пункту 7 Порядку №567 спеціалізована вчена рада несе відповідальність за обґрунтованість прийнятих нею рішень і забезпечує високий рівень вимогливості під час розгляду дисертацій та проведення їх захисту. У разі порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук МОН вживає відповідних заходів аж до скасування рішення ради.

Згідно пункту 22 Порядку №567 прилюдний захист дисертації проводиться на засіданні спеціалізованої вченої ради, яке вважається правоможним у разі, коли в його проведенні взяло участь не менш як дві третини складу, а також не менш як чотири доктори наук з кожної спеціальності докторської і не менш як три доктори наук із спеціальності кандидатської дисертації. Рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня вважається позитивним, якщо за нього проголосувало не менш як три чверті членів ради, які брали участь у засіданні.

Пунктом 24 Порядку №567 передбачено, що спеціалізована вчена рада у місячний строк після захисту дисертації надсилає: адміністратору (розпоряднику) Єдиної державної електронної бази з питань освіти електронний примірник заповненої облікової картки дисертації за встановленою формою та електронний примірник дисертації; МОН паперовий примірник дисертації разом з атестаційною справою здобувача наукового ступеня, що оформляється згідно з вимогами, встановленими МОН. Другий примірник атестаційної справи здобувача наукового ступеня зберігається у спеціалізованій вченій раді протягом десяти років.

При цьому, відповідно до пункту 26 Порядку №567 у МОН розглядаються документи атестаційних справ здобувачів наукових ступенів та проводиться експертиза дисертацій з метою здійснення контролю за дотриманням спеціалізованими вченими радами вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, про що готується висновок, який подається на розгляд атестаційної колегії МОН.

Водночас, як встановлено судом, 03 квітня 2014 року (тобто до моменту надходження атестаційної справи та дисертації ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України для прийняття ним рішення в порядку пункту 26 Порядку №567) за вх. № К-1069 відповідачу надійшло звернення кандидата юридичних наук, старшого співробітника відділу проблем модернізації господарського права та законодавства Інституту економіко-правових досліджень НАН України Кременовської І.В. щодо прийняття рішення про скасування результатів захисту дослідження за вказаною темою та відмови позивачу у видачі диплома доктора юридичних наук.

З метою перевірки інформації, викладеної у зверненні Кременовської І.В. та для поглибленого вивчення дисертації ОСОБА_1, 20 травня 2014 року на засіданні експертної ради з юридичних наук МОН України з числа членів експертної ради утворено комісію.

Як зазначалось вище, 03 грудня 2014 року на засіданні експертна рада з юридичних наук Міністерства освіти і науки України за результатами розгляду доповіді комісії по розгляду атестаційної справи, дисертації та додаткових матеріалів по дисертації вирішила затвердити результати таємного голосування та у зв'язку з тим, що пропозиція Міністерству освіти і науки України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 та видати йому диплом доктора наук не набрала більшості, рекомендувати атестаційній колегії Міністерства освіти і науки України остаточне рішення щодо присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук або скасування рішення спецради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» прийняти на черговому засіданні атестаційної колегії.

Водночас, 22 грудня 2014 року на засіданні атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України остання прийняла рішення про зняття з розгляду питання про затвердження рішення про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1

Аналіз наведених обставин свідчить, що після направлення Міністерству освіти і науки України атестаційної справи та дисертації позивача здійснювалася перевірка звернень Кременовської І.В. на предмет підтвердженості обставин щодо наявності у дисертації запозичень без вказівки джерела, тобто прийняття Міністерством освіти і науки України наказу було об'єктивно неможливим до моменту прийняття атестаційною колегією Міністерства освіти і науки України рішення щодо розгляду питання про затвердження рішення про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1

У зв'язку з прийняттям судового рішення в адміністративній справі №826/7544/15 атестаційна справа та дисертація ОСОБА_1 підлягала повторному розгляду за процедурою, передбаченою Порядком №567.

08 лютого 2017 року експертною радою з юридичних наук розглянуто висновок комісії з членів експертної ради, яка повторно розглянула атестаційну справу та дисертацію ОСОБА_1, враховуючи постанову Окружного адміністративного суду м. Києва, 3 (три) експертні висновки судових експертів, висновок експертного дослідження експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві та висновок експертного лінгвістичного дослідження Київського експертно-дослідного центру.

У наданих висновках експертних досліджень об'єктів інтелектуальної власності зазначено, що фрагменти дисертації ОСОБА_1 викладені у порівняльній таблиці до матеріалів атестаційної колегії від 26 лютого 2015 року відносяться до запозичень, що дозволяються законом і не вважаються плагіатом. Крім того, у висновку експертного дослідження науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві зазначено, що текстовий документ з назвою «Дисертація Делія» та супутній текстовий документ «Літ-ра для доктр новая» в цілому, як складові частини однієї роботи, мають ознаки творчого характеру і являються об'єктом авторського права - твором наукового характеру з назвою Дисертація на тему «Адміністративно-правові аспекти нормотворчості публічної адміністрації в Україні».

Експертною радою прийнято висновок від 08 лютого 2017 року, яким визначено, що усі підстави затвердити висновок та рекомендувати Атестаційній комісії Міністерства освіти і науки України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 та видано диплом доктора юридичних наук.

Аналіз наведеного свідчить, що Експертною радою прийнято висновок від 08 лютого 2017 року, який в подальшому повинен був затверджуватися рішенням Атестаційною комісією Міністерства освіти і науки України, яке в свою чергу затверджуватись наказом Міністерством освіти і науки України.

Відтак посилання позивача на рішення експертної ради від 08 лютого 2017 року, яким затверджено позитивний висновок про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 та видано диплом доктора юридичних наук, не може прийматись судом як беззаперечний доказ, адже оскаржуваний наказ прийнято не на підставі зазначеного рішення, а на підставі рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 01 лютого 2018 року.

Так, відповідно до пункту 11 Порядку затвердження рішень про присвоєння вчених звань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №656 (далі - Порядок №656) формою роботи атестаційної колегії МОН є засідання, яке є правоможним, якщо на ньому присутні не менш як дві третини її складу. Рішення атестаційної колегії оформляється протоколом, затверджується наказом МОН та оприлюднюється на офіційному веб-сайті МОН.

Пунктом 13 Порядку №656 визначено, що у разі недотримання вимог законодавства з питань присвоєння вчених звань атестаційна колегія МОН скасовує рішення вченої ради та відмовляє у видачі державного документа про присвоєння вченого звання.

Суд зазначає, що при розгляді даної справи, суд перевіряє дотримання вимог чинного законодавства Міністерством освіти і науки України при прийнятті оскаржуваного рішення. При цьому суд не може давати оцінку рішенню, прийнятим Атестаційною колегією Міністерства освіти і науки України (яке слугувало підставою для прийняття оскаржуваного наказу), оскільки на думку суду суть ухвалених цим органом рішень відноситься до наукової діяльності і не є рішенням суб'єкту владних повноважень.

При цьому, в частині доводів позивача про порушення відповідачем строку розгляду атестаційної справи та дисертації позивача, суд звертає увагу, що оскаржуваний наказ від 01 лютого 2018 року №89 видано в той самий день, коли було прийнято рішення Атестаційної комісії Міністерства освіти і науки України від 01 лютого 2018 року, що свідчить про відсутність зволікань з боку відповідача в частині затвердження рішення атестаційної колегії. Тобто, фактично недодержання Міністерством освіти і науки України ,встановлених вищезазначеними нормами строків, зумовлено недодержання цих строків Атестаційною колегією Міністерства освіти і науки, а також неодноразовим розглядом атестаційної справи та дисертації позивача експертною радою з юридичних наук.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність прийняття оскаржуваного наказу від 01 лютого 2018 року №89 в частині оскаржуваного абзацу 3 пункту 2 та, як наслідок, відсутність підстав для його скасування.

В частині позовних вимог щодо оскарження бездіяльності Міністерства освіти і науки України щодо відмови затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року, протокол №16, про присудження наукового ступеню доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та щодо відмови у видачі йому диплома доктора юридичних наук, суд зазначає наступне.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб'єкта владних повноважень будь-яких дій.

Водночас, як встановлено вище та підтверджено наявними матеріалами справи, відповідачем вчинено дії шляхом видачі наказу від 01 лютого 2018 року №89, яким, зокрема, скасовано рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року, протокол №16, про присудження наукового ступеню доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право», тобто оскаржувана бездіяльність з боку відповідача відсутня, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Оскільки решта позовних вимог є похідними від позовних вимог, підстав для задоволення яких судом не вбачається, суд приходить до висновку про відмову в адміністративному позові повністю.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування виконав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук