Справа № 815/2766/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2766/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.
при секретарі -Поповій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ФОП ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (надалі - відповідач, ДФС), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №160766-13 від 31.10.2017 року, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 9553,21 грн..

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що спірним податковим повідомленням-рішенням №160766-13 від 31.10.2017 року ДФС нарахувало податок на площу належного позивачу об'єкту нерухомого майна - цілісного майнового комплексу консервного цеху, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вважає, що оскільки він є сільськогосподарським товаровиробником та використовує вказаний свій об'єкт нерухомості в своїй сільськогосподарській діяльності, тому ця нерухомість в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є фізичною особою-підприємцем, яка за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування здійснює підприємницьку діяльність за КВЕД: 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.19 - вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.63 - післяурожайна діяльність; 52.10 - складське господарство, 96.09 - надання інших індивідуальних послуг, 47.78 - роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

ГУ ДФС в Одеській області винесено спірне податкове повідомлення-рішення №160766-13 від 31.10.2017 року, яким позивачу визначена сума податкового зобов'язання за 2016 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості в розмірі 9553,21 грн..

В листі позивачу від 29.12.2017 року за №8791/К/15-32-13-09-05 ДФС повідомила позивача, що спірним повідомленням-рішенням був нарахований податок на нерухоме майно за 2016 рік, з загальної площі 41589,6 кв.м. належної позивачу нерухомості за адресою: АДРЕСА_1.

В цьому ж листі ДФС, посилаючись на положення пп.266.2.1 та пп.266.2.2 ПК України, зазначила, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємства, а у разі належності промислової будівлі не промисловому підприємству, то в такому випадку податок повинен нараховуватися на загальних підставах.

Зі змісту цієї відповіді вбачається, що оскільки позивач, як приватний підприємець не належить до категорії промислових підприємств, то належний йому цілісний майновий комплекс є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів того, що він здійснює сільськогосподарське виробництво та використовує вищевказане нерухоме майно у сільськогосподарській діяльності, оскільки дані Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування свідчать про здійснення позивачем, в тому числі, діяльності, яка не є сільськогосподарським виробництвом.

Колегія суддів не може погодитись з доводами ДФС та суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником нежитлового об'єкту нерухомого майна цілісного майнового комплексу консервного цеху, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2016 року.

Згідно наданих позивачем копій технічних паспортів на об'єкти нерухомості, які входять до вищевказаного цілісного майнового комплексу, до складу комплексу, окрім будівлі цеху, також входять різноманітні складські приміщення, вагова, котельня, вбиральня.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначений перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом «ж» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України до таких об'єктів віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Як вже зазначено вище, видами підприємницької діяльності позивача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування (а.с.15-17) є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування інших однорічних і дворічних культур; післяурожайна діяльність, тощо.

На підтвердження того, що позивач, як фізична особа - підприємець, відноситься до категорії сільськогосподарський товаровиробник, та фактично у 2016 році здійснював таку діяльність із використанням вищевказаного об'єкту нерухомості, позивач надав документальні підтвердження наступних фактів:

- у користуванні позивача знаходяться землі сільськогосподарського призначення (відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - а.с.88-97, договір оренди від 01.02.2016 року - а.с.102, договір №15 від 20.04.2016 року про сезонне використання земельних ділянок та квитанції про оплату позивачем за цим договором);

- у власності і користуванні позивача знаходиться сільськогосподарська техніка (договір купівлі-продажу трактору колісного №0348-167 від 27.05.2017 року, договір найму комбайну з екіпажом від 03.07.2017 року з оплатою послуг часткою від зібраного врожаю);

- позивач придбавав посівний матеріал (товарно-транспортна накладна від 29.09.2016 року).

- позивач використовує будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу в своїй сільськогосподарській діяльності для зберігання сільгосптехніки, вдобрив, засобів захисту рослин (фототаблиця - а.с.23-30) .

Колегія суддів вважає доведеними той факт, що у 2016 році, за який позивачу нарахований спірний податок, позивач здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування с зернових культур, що в розумінні пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України відносить

позивача до категорії сільськогосподарських товаровиробників, а також використовував у такій діяльності будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу.

Ці факти дають всі підстави віднести вищевказані будівлі майнового комплексу до об'єктів, які в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції відповідно до ст.317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Також, згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судове рішення у цій справі ухвалене на користь ФОП ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що позивачу мають бути присуджені всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 4405,00 грн., а саме: 1762,00 грн. за подання позовної заяви та 2643,00 грн. за подання апеляційної скарги, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області.

Керуючись ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС в Одеській області - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №160766-13 від 31 жовтня 2017 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (код НОМЕР_1) судові витрати у сумі 4405,00 (чотири тисячі чотириста п'ять) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено та підписано 11 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.