Справа № 280/4462/18
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 листопада 2018 року 12 год 20 хв.Справа № 280/4462/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (75001, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158 Б, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1;

зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009р., в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, доплат та надбавки як дитині війни, передбачених пенсійним законодавством України та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк».

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 зазначає, що отримувала пенсію по втраті годувальника, надалі виїхала на місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії було припинено. Представник позивача звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії по втраті годувальника з 07.10.2009 в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №19739/03 від 10.10.2018 заяву від 27.09.2018 з додатками повернуто, а також було зазначено, що поновлення пенсії здійснюється лише на підставі особистого звернення пенсіонера. Вважає такі дії відповідача протиправними, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 29.10.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/4462/18. Призначено судове засідання на 20 листопада 2018 року.

Представник відповідача позов не визнав, надавши свій письмовий відзив від 06.11.2018. Зокрема, вказав, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з позовом про поновлення пенсійних виплат за період з 07.10.2009 по 19.04.2018. Також, зазначив, що позивачем не було дотримано порядку звернення за поновленням пенсії, а саме: позивач не особисто звернувся та не надав всіх документів для розрахунку пенсії. Крім того, позивач взагалі не підтвердив факт проживання на території Запорізькій області. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що не порушив жодних пенсійних прав позивача. Також, посилається на те, що позивачем не доведено що саме відповідач повинен поновити виплату пенсії, а не інше управління на території України. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 20.11.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 19.04.2018 та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 19.04.2018 залишено без розгляду.

Таким чином, судом наразі розглядаються позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 19.04.2018; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 19.04.2018, в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, доплат та надбавки як дитині війни, передбачених пенсійним законодавством України та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Приписами ч. 2 ст. 263 КАС України, визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

21.07.2017 представник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначення/перерахунок пенсії.

Рішенням Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 30.07.2017 позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що ОСОБА_1 отримувала пенсію в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та працівників військових структур Головного управління в Запорізькій області.

27.09.2018 представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою призначення/перерахунок пенсії.

Листом № 19739/03 від 10 жовтня 2018 року позивачу повідомлено, що поновлення виплати пенсії проводиться на підставі особистого звернення пенсіонера з відповідною заявою до органу, що призначає пенсію та повернено документи.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивачі, які проживають в державі Ізраїль, як громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Частиною 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон № 1058-ІV), якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

В свою чергу, Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після прийняття Конституційним Судом України вищевказаного рішення і до часу розгляду справи судом, інші закони, що регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийняті.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що з дня набрання чинності Рішення № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-ІV, виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону.

На даний час порядок призначення, перерахунку та виплати пенсії, визначений Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі по тексту - Порядок).

У ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з пунктом 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Таким чином, поновлення пенсії здійснюється за матеріалами, що є в пенсійній справі, із урахуванням додатково наданих документів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на поновлення і виплату пенсії.

Щодо вимог позивача перерахувати розмір та поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1, в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, доплат та надбавки як дитині війни, передбачених пенсійним законодавством України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Приписами статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачена індексація та перерахунок пенсій у зв'язку із збільшенням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, прожиткового мінімуму та страхового стажу.

Отже, позивач має право на перерахунок його пенсії відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням індексу інфляції та усіх доплат та надбавок відповідно до приписів чинного законодавства.

Проте, до спірних правовідносин не застосовуються положення ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Так, компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на те, що вказані норми стосуються виплати лише сум пенсії, що були нараховані, а в даному випадку цих сум не було нараховано.

Відповідно до п.6 «Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках», затвердженого 30.08.1999 постановою Кабінету Міністрів України №1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 №662) одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

У заяві про про поновлення виплати пенсії позивач просив про перерахування пенсійних виплат на пенсійний банківський рахунок ОСОБА_1, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов'язку провести дії по здійсненню перерахунку та поновленню виплати пенсії ОСОБА_1 починаючи з 19.04.2018 із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, на визначений позивачем банківський рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначені положення, суд не приймає доводи відповідача про те, що позивачем не доведено, що саме відповідач повинен поновити виплату пенсії, оскільки, як свідчить лист відповідача від 10.10.2018, вказані обставини не були підставою для відмови позивачу у поновленні виплати пенсії.

Крім того, відповідно до ч.1 та 2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у місячний строк, від дня набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (75001, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158 Б, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 19 квітня 2018 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 19 квітня 2018 року, в розмірі не нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, доплат та надбавки як дитині війни, передбачених пенсійним законодавством України та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк».

Встановити судовий контроль за виконанням рішення в даній адміністративній справі та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили подати до Запорізького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 29.11.2018.

Суддя Л.Я. Максименко