Справа № 1940/1981/18
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1981/18

03 грудня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. за участю секретаря судового засідання Гавіловської Х.М., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідачів: виконавчого комітету Тернопільської міської ради та ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради - ОСОБА_3, представника відповідача: Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Тернопільської області - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради (далі - відповідач 1), ОСОБА_6 комітету Тернопільської міської ради (далі - відповідач 2) та до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - відповідач 3) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради №2 від 07 лютого 2017 року про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, яким скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.09.2015 №, яка була видана ОСОБА_5;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з вирішення питань про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_6 комітету Тернопільської міської ради, яке оформлено протоколом №4 від 09 лютого 2017 року в частині припинення виплати ОСОБА_5 соціальних виплат з 07 лютого 2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо невиплати ОСОБА_5 пенсії за віком, починаючи з 01.01.2018;

- зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області поновити нарахування та виплату ОСОБА_5 пенсії за віком, провівши виплату виниклої заборгованості, починаючи з 01 січня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 14.09.2015 у зв'язку із переїздом з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на постійне місце проживання в місто Тернопіль, її взято на облік як внутрішньо переміщену особу, про що видано довідку від 14.09.2015 № та внесені відомості в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Позивач з 14.09.2015 перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Тернополі та з 01.07.2014 відновлено виплату пенсії згідно електронного варіанту пенсійної справи, проте, з 01.01.2018 виплату пенсії було припинено із не відомих причин. Позивач звернулась до відповідача 3 із заявою про виплату їй боргу по пенсії. Листом відповідач 3 повідомив, що їй припинено виплату пенсії з 01.01.2018. Крім того, рішенням відповідача 1 скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб на підставі інформації Держприкордонслужби України про відсутність за місцем її фактичного проживання починаючи з 30.07.2017 до моменту скасування довідки. Рішенням відповідача 2 соціальні виплати припинено. Вважає прийняті рішення протиправними, у зв'язку з чим просила задовольнити зазначені позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача 1 - ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради подав відзив на адміністративний позов 23.10.2018 в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивач була взята ОСОБА_2 на облік, як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та отримала Довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення від 14.09.2015. Згідно з Протоколу №16 Комісією з вирішення питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, було прийнято рішення про призупинення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг позивачу, оскільки соціальним інспектором Управління було складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, в якому зазначено, що ОСОБА_5 перебуває за межами України і станом на 06.01.2017 до України не повернулась. У зв'язку з інформацією Державної прикордонної служби України Головний центр обробки спеціальної інформації про відсутність ОСОБА_5 за місцем фактичного проживання понад 60 днів ОСОБА_2 прийнято рішення про скасування Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 09 лютого 2017 року Комісією з вирішення питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам згідно протоколу №4 було прийнято рішення про припинення позивачу всіх соціальних виплат з 07 лютого 2017 року відповідно до пп.4 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМ України від 08.06.2016 №365. Тому вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

Представник відповідача 2 - ОСОБА_6 комітет Тернопільської міської ради 23.10.2018 подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з аналогічних підстав зазначених відповідачем 1.

Представник відповідача 3 - Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області подав 23.10.2018 відзив на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що рішенням ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернопільської міської ради скасовано Довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи і зазначене рішення не скасоване, повторне призначення пенсії можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством. Щодо позовних вимог щодо зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу не підлягають до задоволення у зв'язку з тим, що невиплата пенсії позивачу є наслідком прийнятих Комісією з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених виконавчими органами рад рішень та є правомірними.

Ухвалою суду від 15.11.2018 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача 1 та 2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник відповідача 3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з мотивів викладених у відзиві на адміністративний позов.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із листопада 1999 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, у 2015 році переїхала на постійне місце в проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується відміткою від 11 вересня 2015 року про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України НЮ 367489, виданому Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області 10 вересня 2015 року (аркуш справи 11).

В зв'язку із зміною місця проживання Позивача та переїздом з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, на постійне місце проживання в Тернопіль її взято на облік як внутрішньо переміщену особу, про що видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.09.2015 р. № НОМЕР_1 (надалі - довідка) та внесені відомості в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб (аркуш справи 13).

За попереднім місцем проживання територіальним управлінням Пенсійного фонду України Позивачу призначено пенсію за віком та видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 12.03.2010 (аркуш справи 10).

З 14 вересня 2015 року в зв'язку із переїздом в м. Тернопіль з м. Жданівка Донецької області Позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Тернополі, та з 01 липня 2014 року Позивачу відновлено виплату пенсії згідно електронного варіанту пенсійної справи.

Соціальним інспектором Управління було складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, в якому зазначено, що ОСОБА_5 перебуває за межами України (аркуш справи 53).

Згідно з витягу Протоколу №16 від 20.10.2016 Комісією з вирішення питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення про призупинення позивачці виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до пп.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного провадження (відсутність за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення соціальних виплат) (аркуш справи 54).

ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради прийняло рішення №2 від 07.02.2017 №292/13.6 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу переміщених осіб, підставою є: тривала відсутність ОСОБА_5 за місцем фактичного проживання понад 60 днів, згідно з п.1 ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (аркуш справи 20).

Комісією з вирішення питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_6 комітету Тернопільської міської ради 09 лютого 2017 року згідно з протоколу №4 було прийнято рішення про припинення позивачу всіх соціальних виплат з 07 лютого 2017 року відповідно до пп.4 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМ України від 08.06.2016 №365 (аркуш справи 21).

Починаючи із січня 2018 року виплату пенсії Позивачу було припинено.

Як встановлено в судовому засіданні, після звернення Позивача до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою від 26.06.2018 про виплату їй боргу по пенсії, листом відповідача 3 від 06.07.2018 № 269/ц-11 повідомлено, зокрема, про те, що їй припинено виплату пенсії з 01 січня 2018 року, та що відповідно до витягу з протоколу № 4 від 09 лютого 2017 року засідання комісії з вирішення питань про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Тернопільської міської ради комісія вирішила припинити виплату Позивачу соціальних виплат з 07 лютого 2017 року відповідно до пп. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 р. № 365 (скасовано довідку внутрішньо перемішеної особи) (аркуш справи 15).

Не погоджуючись із рішеннями відповідачів позивач звернулась із даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону № 1058-1V визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону №1058-VII виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом б місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1ст. 49 Закону № 1058- ІV є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсі ї з інших підстав лише у в випадках передбачених законом.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон №1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 1 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 1 цього Закону).

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону (абз. 1 ч.1 ст.4 Закону № 1706-VII). Як зазначено у ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509, виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 р. № 365, установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

З аналізу приписів наведених норм, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Згідно з пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 1 жовтня 2014 року (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №352 від 8 червня 2016 року) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону № 1706-VII.

Відповідно ч.1 ст. 12 Закону № 1706-VII надано перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Зазначений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Також, абз. 7 ч.1 ст. 12 Закону № 1706-VII передбачено, що рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Згідно з абз.8 ч.1 ст. 12 Закону № 1706-УІ1 у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про трипалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об'єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

З аналізу вказаних норм слідує, що рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання лише при умові, якщо така інформація дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутою місця постійного проживання. Тобто, отримання структурним підрозділом з питань соціального захисту населення лише самої інформації про те, що внутрішньо переміщена особа була відсутня понад 60 днів за місцем проживання не може слугувати підставою для автоматичного прийняття рішення про скасування дії довідки, якщо при цьому відсутні обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

З оскаржуваного рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб № 2 від 07.02.2017 вбачається, що підставою для прийняття такого рішення стало саме тривала відсутність (понад 60 днів) особи за місцем її фактичного проживання згідно абз. 8 п.1 ст. 12 Закону № 1706-VII.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що встановлення лише самої інформації про те, що Позивач була відсутня понад 60 днів за місцем проживання не може слугувати підставою для автоматичного прийняття рішення про скасування дії довідки, якщо при цьому відсутні обґрунтовані дані, що Позивач повернулася саме до покинутого попереднього місця постійного проживання.

Суд встановив, що Позивач до свого попереднього місця проживання, як і до будь-яких інших населених пунктів на тимчасово окупованій території України та до районів проведення антитерористичної операції, в т.ч. до м.Жданівка Донецької області, не виїжджала та не поверталася, а своє теперішнє постійне та зареєстроване місце проживання залишала тимчасово лише для відвідування країн Європейського Союзу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради №2 від 07.02.2017, є не обґрунтованим, тобто було винесено без урахуванням усіх обставин, то мають значення для прийняття такого рішення, не відповідає вимогам ч. 2. ст. 2 КАС України, що є підставою для його скасування.

Як випливає з оскаржуваного рішення комісії з вирішення питань про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_6 комітету Тернопільської міської ради, оформленого протоколом № 4 від 09.02.2017, Позивачу припинено виплату і соціальних виплат з 07 лютого 2017 року відповідно до пп.4 п. 12 Порядку.

Відповідно до пп.4 п. 12 Порядку, соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст. 12 Закону № 1706-VII.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення комісії №4 від 09.02.2017 про припинення виплати Позивачу соціальних виплат з 07 лютого 2017 року стало прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради №2 від 07.02.2017 яке є протиправним та підлягає до скасування.

Враховуючи протиправність оскаржуваного рішення ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради №2 від 07.02.2017, прийняте на його підставі оскаржуване рішення комісії № 4 від 09.02.2017 також не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, є протиправним та підлягає до скасування.

Як випливає із матеріалів справи, а саме з листа Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 06.07.2018 № 269/ц-11 вбачається, що Позивачу припинено виплату пенсії з 01 січня 2018 року саме у зв'язку із прийняттям оскаржуваного рішення комісії № 4 від 09.02.2017 про припинення виплати Позивачу соціальних виплат з 07 лютого 2017 року, яке прийнято на підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради №2 від 07.02.2017.

Відтак, враховуючи протиправність оскаржуваних рішень, що порушують право Позивача на отримання пенсії підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача поновити нарахування та виплату Позивачу пенсії за віком провівши виплату виниклої заборгованість починаючи з 01 січня 2018 року.

Наведене відповідає висновкам щодо застосування норм права, викладеним у рішенні Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.05.2018 в зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, справа №805/402/18, котре залишено в силі постановою ОСОБА_7 Верховного Суду від 04.09.2018.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 13 Порядку, комісія не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення щодо припинення соціальної виплати надсилає копію такого рішення органам, що здійснюють соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Згідно п.14 Порядку структурний підрозділ з питань соціального захисту населення та орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії припиняє соціальні виплати з місяця, що настає за тим, у якому прийнято відповідне рішення, а у випадках, передбачених пп.3 п. 4 та пп. 4 п. 12 цього Порядку, - з дня припинення виплати ПАТ "Державний ощадний банк України" або з дня скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

При цьому, стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місце проживання фізичної особи - житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина шоста статті 29 ЦК України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язувати з такою умовою, як постій не місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

У рішенні в справі «Пічкур проти України», ЄСПЛ зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання-заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чиї соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном таї закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРІЇ). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, при розгляді цієї справи слід враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статей 6, 7 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно, реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, та припинення виплати пенсії Позивачу не з підстав, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є неправомірним.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, представник позивача заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частиною 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи представником позивача долучено належні та допустимі докази, які підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу (аркуш справи 79-86).

В судовому засіданні представники відповідача заперечували щодо стягнення з них витрат на оплату правничої допомоги адвоката, проте не заявляли клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Підстави для зменшення розміру витрат на оплату послуг адвоката визначені ч.5 ст.134 КАС України.

Всупереч наведених вимог, представники відповідача жодним чином не довели не співмірність понесених позивачем витрат, а також не навели жодної підстави для зменшення розміру таких витрат.

Суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів у справі, оскільки обґрунтовані належними доказами.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Враховуючи те, що суд прийшов до переконання про задоволення всіх позовних вимог до трьох відповідачів (які є суб'єктами владних повноважень), тому судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору також підлягають стягненню в його користь з відповідачів, а саме: рівними частинами загальної суми судового збору з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради №2 від 07 лютого 2017 року про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, яким скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.09.2015 №, яка була видана ОСОБА_5.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з вирішення питань про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Виконвчого комітету Тернопільської міської ради. яке оформлено протоколом №4 від 09 лютого 2017 року в частині припинення виплати ОСОБА_5 соціальних виплат з 07 лютого 2017 року.

4. Визнати протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо припинення виплати ОСОБА_5 пенсії за віком з 01 січня 2018 року.

5. Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області поновити нарахування та виплату ОСОБА_5 пенсії за віком, провівши виплату виниклої заборгованості, починаючи з 01 січня 2018 року.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в користь ОСОБА_5 судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн та судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп.;

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Тернопільської міської ради в користь ОСОБА_5 судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн та судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп.

8. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради в користь ОСОБА_5 судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн та судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп.

Реквізити сторін:

- позивач ОСОБА_5: 46000, м.Тернопіль, вул.Галицька, 52. кв.1. РНОКПП НОМЕР_2;

- відповідач ОСОБА_2 соціальної політики Тернопільської міської ради: 46002, м.Тернопіль, вул.Лисенка,8, ;

- відповідач ОСОБА_6 комітет Тернопільської міської ради: 46001, м.Тернопіль, вул.Листопадова, 5, ;

- відповідач ОСОБА_8 об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області: 46001, м.Тернопіль, вул.Руська, 17, 8.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.