Справа № 2040/7208/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 грудня 2018 р. справа № 2040/7208/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Денисенко А.А.,

за участю:

представника позивача - Чернова М.Ю.,

представника відповідачів - Зінченка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські ветеринарні технології" (вул. Калініна, буд. 3,м. Харків,61020, ) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, буд. 8,м. Київ,04053, ) , Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез" (вул. Смольна, буд. 30,м. Харків,61001, ) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські ветеринарні технології", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, від 03.05.2018р. №675727/34466323;

- зареєструвати податкову накладну №317 від 09.11.2017р.;

- зобов'язати ДФС України подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного тижня з дня набрання законної сили даним судовим рішенням.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в листопаді 2017 року отримав з боку відповідача квитанцію про зупинення поданої до реєстрації у єдиному державному реєстрі податкових накладних податкової накладної, а згодом і рішення комісії ДФС про відмову у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних направленої позивачем в електронному вигляді для реєстрації податкової накладної без визначення фактичних підстав цього.

На думку позивача вказане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує його права та законні інтереси.

Позивач, зокрема, вказує, що дії відповідача суперечать п.п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки ним не було зазначено у Квитанції № 1 конкретного критерію оцінки ступеня ризиків, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Оскаржуване рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, як вказує позивач, не містять конкретної інформації щодо причин та підстав його прийняття, а лише має посилання на загальну інформацію про те, що причиною його прийняття є ненадання платником податку копій документів - первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг і транспортування.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - Головного управління ДФС у Харківській області згідно наданого до суд відзиву позов не визнав. При цьому він пояснив, що позивач не надав при вирішенні питання про реєстрацію податкової накладної в єдиному державному реєстрі податкових накладних письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній (розрахунку коригування), реєстрацію якої зупинили, а також не надав документів, необхідних, щоб ухвалити рішення про реєстрацію.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та вказав, що оскаржувані в даній справі рішення є цілком законними та такими, що прийнято в межах чинного законодавства України.

Третя особа у справі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕТСИНТЕЗ», повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а також можливість надати на адресу суду свої доводи та заперечення стосовно позовних вимог, до суду представника не направила, пояснень, які містять правову позицію у справі, не надала.

Провадження у справі судом відкрито 03.09.2018р. Згідно ухвали суду від 23.10.2018р. до участі у справі в якості другого відповідача залучено Головне управління ДФС у Харківській області.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач засобами електронного зв'язку направив на реєстрацію до контролюючого органу податкову накладну від 09.11.2017р. № 317 (а.с. 9), виписану ним на адресу ТОВ «ВЕТСИНТЕЗ» (ІПН 26) в зв'язку з постачанням ветеринарного препарату.

Згодом позивач засобами електронного зв'язку отримав з боку відповідача квитанцію б/н від 29.11.2017р., згідно якої податкову накладну прийнято, реєстрацію зупинено, оскільки подані податкові накладні відповідають критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних в Єдиному електронному реєстрі податкових накладних .

В подальшому Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову у такій реєстрації було прийнято оскаржуване в даній справі рішення № 675727/34466323 від 03.05.2018р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 317 від 09.11.2017р. на загальну суму з урахуванням ПДВ - 5886,0 грн. в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 12-13). Суд враховує, що згідно приписів постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. № 117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та фактичних обставин справи оскаржуване рішення прийнято Комісією, яка утворена та діє при ГУ ДФС у Харківській області - відповідач 2.

Не погодившись з вказаним рішенням про відмову у реєстрації направлених податкових накладних у Єдиному електронному реєстрі податкових накладних, позивач подав скаргу від 03.05.2018р. (а.с. 14), яка, за результатами розгляду, була відхилена комісією з питань розгляду скарг, про що ухвалено рішення від 11.06.2018р. № 10466/34466323/2 (а.с. 15). Враховуючи наведене позивач оскаржив до суду рішення № 675727/34466323 від 03.05.2018р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 317 від 09.11.2017р.

Розглядаючи підстави та доводи, з урахуванням яких контролюючий орган дійшов висновку про необхідність прийняття оскаржуваного в даній справі рішення, судом встановлено, що доходячи висновку про зупинення реєстрації поданої позивачем податкової накладної, а згодом і про відмову у її реєстрації в Єдиному електронному реєстрі податкових накладних, відповідач 1 виходив з того, що за результатами проведення автоматизованого моніторингу відповідності податкової накладної, що була подана позивачем, виявлено ризики, достатні для зупинення реєстрації вказаної податкової накладної та в подальшому позивач не надав контролюючому органу відповідні документи та пояснення, які б спростовували висновки щодо невідповідності поданої податкової накладної критеріям реальності здійснених за ними господарських операцій. Зокрема, відповідач 1 виходив з того, що позивачем не надано копій документів - первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг і транспортування по господарським операціям, в зв'язку з якими виписано спірну податкову накладну.

Проте суд з такими висновками в даній справі не погоджується та зазначає, що Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно підпунктів "а", "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів;

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (пункт 188.1 статті 188 ПК України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

В зв'язку з наведеним суд зазначає, що, як слідує з матеріалів справи між ТОВ «ВЕТСИНТЕЗ» (покупець) та позивачем (постачальник) було укладено договір поставки № 030117-1 від 03.01.2017р. (а.с. 16-17), відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність покупця обумовлену сторонами продукцію, якою, згідно складеної сторонами договору видаткової накладної від 09.11.2017р. № 18401 (а.с. 18) є «Данфлокс» - розчин для ін'єкцій. Сплата за товар відбулась згідно платіжного доручення від 14.11.2017р. № 5820 (а.с. 24).

В зв'язку із вказаними господарськими правовідносинами позивачем на адресу ТОВ «ВЕТСИНТЕЗ» було виписано податкову накладну від 09.11.2017р. № 317 на загальну суму, з урахуванням ПДВ, 5 886,0 грн. із сумою коригування податкового зобов'язання та податкового кредиту - 981,0 грн.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи договору № 1 від 01.12.2016р., укладеного між позивачем (покупцем) та ПАТ «Київмедпрепарат», та доданих до нього документів, вказаний товар позивачем було придбано в межах господарських відносин за даним договором (а.с. 19- 23). Так само, ПАТ «Київмедпрепарат» в зв'язку з наявними господарськими правовідносинами, на адресу позивача було виписано податкову накладну від 31.10.2017р. № 401 на загальну суму, з урахуванням ПДВ, 70506,0 грн.

На підтвердження наявних з вказаним контрагентом - покупцем господарських операцій позивачем до суду надано належні докази, зокрема, копії господарського договору, а також копії платіжних доручень, за якими встановлено здійснення оплати за укладеним договором безготівковими грошовими коштами. У суду надані копії документів не викликають сумніву щодо їх дійсності та належного документального оформлення.

Під час розгляду справи судом було також встановлено, що при спробі позивача зареєструвати зазначену вище податкову накладну ним від контролюючого органу було отримано квитанцію б/н від 29.11.2017р., яка містила інформацію про те, що відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрація зупинена, оскільки подана податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному електронному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017р. №567.

Також було вказано, що за результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних в Єдиному електронному реєстрі податкових накладних відповідно до пункту "в" п.п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, вичерпний перелік яких встановлено наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017р. №567 та/або таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу.

Судом встановлено, що позивач засобами електронного зв'язку направив до відповідача за спірною податковою накладною повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим податковим накладним (а.с. 55-76), які згідно відповідних квитанцій доставлено до центрального рівня ДФС. Дана обставина сторонами у справі не заперечується, проте вказаним документам контролюючим органом не надано належної оцінки, оскільки він вважав, що надані повідомлення не містили документів, які належним чином підтверджують реальність здійснення операцій по спірній податковій накладній.

Суд з такими висновками не погоджується та зауважує, що за приписами пункту 74.2 статті 74 Податкового кодексу України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних / розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" N 1246 від 29.12.2010р., податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно пункту 12 Порядку N1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації / зупинення реєстрації / відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 13 Порядку N 1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Аналогічні приписи містить підпункт 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, згідно яких реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної / розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної / розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповідності до підпункту 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті "в" підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній / розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

В даній справі висновки контролюючого органу про ненадання позивачем належних доказів, які підтверджують фактичне постачання товару належним чином не підтверджено. Згідно відзиву на позову заяву відповідач обмежився формальним перерахуванням підстав, які були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на нереальність здійснених господарських операцій, за якими було виписано спірну податкову накладну. Посилання контролюючого органу на відсутність доказів транспортування вважати належними не можна, оскільки така відсутність не є безспірним доказом відсутності реального характеру господарських правовідносин.

Суд вказує, що згідно п. 4.2. договору від 03.01.2017р. № 030117-1 транспортування товару могло здійснюватись як постачальником так і з залученням перевізників.

Документи, видані в зв'язку із здійсненням перевезення вантажів не можна вважати документами первинного бухгалтерського обліку, які беззаперечно підтверджують або спростовують факт придбання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином відсутність вказаних документів не може слугувати підставою для невизнання господарської операції, в зв'язку з якою вони мали бути складені, за умови належного документального підтвердження даної господарської операції іншими доказами, а доводи контролюючого органу про її фактичну відсутність в такому разі ґрунтуються на припущеннях.

З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що господарські операції позивача за договором поставки, за яким ним було виписано спірну податкову накладну, мали реальний характер, адже відповідали основному напрямку господарської діяльності позивача, могли бути здійснені власними силами позивача, є підтвердженими під час розгляду справи.

Також суд зауважує, що незважаючи на надані документи та пояснення позивача відповідачем було прийнято оскаржуване в даній справі рішення про відмову у реєстрації податкової накладної.

Суд наголошує, що абзацем 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації" N 190 від 29.03.2017р. встановлено, що комісія Державної фіскальної служби приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Абзацем 2 Постанови N 190 визначено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування.

В даній справі рішення Комісії містило підставу для відмови в реєстрації податкової накладної "надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування", проте в рішенні не зазначено які саме документи складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Отже, на думку суду, оскаржуване рішення не містить чіткого визначення підстав для прийняття Комісією рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

При цьому суд зауважує, що факт зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування у Єдиному електронному реєстрі податкових накладних не спростовує ані факту здійснення платником податків господарських операцій, ані факту наявності дати виникнення саме першої події (постачання товарів/послуг, або отримання коштів), що підтверджується первинними документами, на підставі яких складається податкова накладна / розрахунок коригування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, за якими ним в подальшому було виписано спірну податкову накладну, а також беручи до уваги, що такі документи були надані контролюючому органу, останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації вказаної податкової накладної .

Відтак, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято при невірному застосуванні вимог чинного законодавства, а також дійсних обставин справи.

При цьому суд зазначає, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо позовних вимог про зобов'язання зареєструвати спірну податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд враховує, що реалізація суб'єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

Під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов'язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб'єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на приписи п.п.19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010, (зі змінами), яким передбачено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструються у день:

1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду). У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

У першому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, яке ухвалюється саме Комісією ДФС.

У другому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної, при цьому датою реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні або день набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, нормами Податкового кодексу України та Порядку чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної та зазначення дати її реєстрації.

За приписами ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006р., суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З урахуванням викладеного належним способом захисту порушених прав позивача в даній справі є зобов'язання відповідача - контролюючого органу здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкової накладної за датою її подання, що буде дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Таким чином позовні вимоги щодо зобов'язання реєстрації податкової накладної підлягають задоволенню та така реєстрація має бути здійснена з урахуванням висновків суду.

Вимоги позовної заяви про встановлення необхідності для відповідача надати звіт про виконання судового рішення в даній справі суд відхиляє в зв'язку з відсутністю обґрунтування такої необхідності з боку позивача.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2,3,6,8, 242, 243, 245, 246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські ветеринарні технології" до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Харківській області; третя особа: ТОВ "Ветсинтез" про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, від 03.05.2018р. №675727/34466323.

Зобов'язати Головне управління державної фіскальної служби України в Харківській області зареєструвати податкову накладну №317 від 09.11.2017р.

В частині зобов'язання Державної фіскальної служби України подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного тижня з дня набрання законної сили даним судовим рішенням, - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські ветеринарні технології" () сплачений судовий збір у загальній сумі 1762 грн. 00 коп. солідарно: за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (Львівська площа, буд. 8,м. Київ,04053, ) у сумі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн. 00 коп. та за рахунок Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська буд.46, м.Харків, 61057, ) у сумі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 12 грудня 2018 року.

Суддя Панченко О.В.