Справа № 520/9408/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 грудня 2018 р. № 520/9408/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Денисенко А.А.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (договір від 03.10.2018р.),

представника відповідача - Парамонової Л.В. (довіреність від 28.12.2017р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,61001, код ЄДРПОУ) до Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вул. Ярослава Мудрого, буд. 16,м. Харків,61002, ) про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо відмови у задоволенні запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_3 від 18.09.2018р. (відмова у наданні копій матеріалів дисциплінарної справи за результатами дисциплінарного провадження відносно старшого державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_4, розпочатого на підставі звернення ОСОБА_5.) незаконними;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Харківській області надати відповідь на запит ОСОБА_3 на отримання публічної інформації від 18.09.2018, а саме: надіслати на адресу та електронну адресу ОСОБА_3 копії матеріалів дисциплінарної справи за результатами дисциплінарного провадження відносно старшого державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_4, розпочатого на підставі звернення ОСОБА_5

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 19.09.2018р. позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, відповідно до якого просив надати копії матеріалів дисциплінарної справи за результатами дисциплінарного провадження відносно старшого державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_4, розпочатого на підставі звернення ОСОБА_5 Відповідач в задоволенні вказаного запиту відмовив, як вважає позивач, незаконно.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, виходячи із доводів, що викладені в позовній заяві та надані під час розгляду справи.

Відповідач згідно наданого до суду відзиву позов не визнав та пояснив, що інформація, що була предметом запиту в даній справі, створена відповідачем у правовідносинах, пов'язаних з реалізацією громадянином України права на державну службу, що врегульовані Законом України «Про державну службу». Згідно ч.1 ст. 73 зазначеного Закону, як вказує відповідач, дисциплінарна справа формується з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, визначення ступеня вини та, оскільки вона фактично є складовою частиною особової справи державного службовця та долучається до неї після прийняття відповідного рішення в дисциплінарній справі, інформація, які у ній міститься фактично є такою, що пов'язана з трудовими правовідносинами, не створена в процесі здійснення владних управлінських функцій та обов'язків, передбачених чинним законодавством.

В зв'язку з наведеними доводами відповідач вважав свою відмову у наданні на запит позивача відповідної інформації цілком обґрунтованою та законною.

В судовому засіданні представник відповідача позов також не визнав та просив в його задоволенні відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях, наданих суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2018р. відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, допитавши свідка ОСОБА_5, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.09.2018р. позивач сформував запит на отримання публічної інформації до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, який надійшов до відповідача 19.09.2018р. (а.с. 35) та згідно якого позивач просив надати копії матеріалів дисциплінарної справи за результатами дисциплінарного провадження відносно старшого державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_4, розпочатого на підставі звернення ОСОБА_5 Позивач просив надати відповідь поштою та електронною поштою, додавши до запиту заяву від ОСОБА_5 про надання згоди на обробку та використання його персональних даних (а.с. 36).

Згідно листа Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 25.09.2018р. № 176-2018/0909-31 (а.с. 12-13) позивача було повідомлено про відмову в задоволенні його запиту на інформацію з посиланням на те, що матеріали дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_4 не отримані та не створені в процесі виконання розпорядником інформації своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, яким визначені повноваження Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а тому запитувана інформація не є публічною у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В зв'язку із встановленими обставинами справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно до статті 7 згаданого Закону право на інформацію охороняється законом.

Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011р. №2939-VI (далі - Закон №2939) встановлено, що публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Доступ до інформації серед іншого забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закону №2939).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону №2939 запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (ч. 5 ст. 19 Закону №2939).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (ч. 2 ст. 20 Закону №2939).

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4 ст. 20 Закону №2939).

Згідно Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» визначено, що запитувана інформація має бути зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Зокрема, згідно п. 9.1. зазначеної вище Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України передбачено, що збереженість на матеріальних носіях як головна властивість інформації (частина перша статті 1 Закону № 2939-VI) означає, що вона повинна бути викладена у письмовій, аудіовізуальній, електронній чи іншій матеріальній формі та зафіксована відповідно на папері, магнітній, кіно-, фотоплівці, оптичному диску або іншому носієві (абзац четвертий статті 1 Закону України від 9 квітня 1999 року № 595-XIV "Про обов'язковий примірник документів", абзац перший частини першої статті 25 Закону України від 25 червня 1991 року № 1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища"). Із цієї властивості випливає, що на момент виникнення правовідносин щодо неї публічна інформація повинна бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом діяльності.

Закон № 2939-VI не регулює відносин зі створення публічної інформації; предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) на момент виникнення конкретних інформаційних відносин з приводу неї. Тому на підставі згаданого Закону має бути забезпечено доступ як до інформації, створеної (отриманої) до набрання ним чинності (9 травня 2011 року), так і до інформації, створеної (отриманої) після цієї дати.

Згідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону №2939 розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Частиною 2 цієї статті закріплено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Згідно статті 6 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно статті 7 Закону конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону (в тому числі суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання), які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно статті 8 Закону таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Згідно статті 9 Закону визначено поняття службової інформації, до якої може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Аналізуючи наведені правові норми, а також їх роз'яснення, надане Пленумом Вищого адміністративного суду України, суд доходить висновку, що Законом України «Про доступ до публічної інформації» при визначенні сфери його дії охоплено не поняття «документ», а поняття «інформація» в широкому сенсі. При цьому інформація може міститися в різних джерелах. Може бути обмежено право на отримання за запитами при дотриманні вимог Закону інформації з обмеженим доступом (конфіденційної, таємної, службової інформації).

В даній справі запитувана позивачем інформація, як встановлено судом, не віднесена до конфіденційної, таємної або службової, а відтак відсутні підстави вважати її такою, що має обмежений доступ.

В зв'язку з наведеним суд відхиляє доводи відповідача про те, що матеріали дисциплінарної справи не отримані і не створені в процесі виконання розпорядником інформації своїх обов'язків. Суд зауважує, що вказані матеріали стосуються визначення питання про належне виконання обов'язків посадовою особою державного органу, якій делеговано згідно визначеного обсягу компетенції від імені цього органу здійснення владних управлінських функцій. В деякому сенсі дані відносини є в тому числі трудовими, як на цьому наголошує відповідач, проте дана обставина не впливає на те, що інформація, що створюється в процесі здійснення службового розслідування, створюється саме в процесі діяльності з виконання обов'язків відповідача.

Доводи відповідача про те, що дисциплінарна справа приєднується до матеріалів особової справи державного службовця, яка містить особові дані та неможливість розголошення таких даних, в зв'язку з чим він робить висновок про неможливість надання відповіді на запит позивача, суд вважає також необґрунтованими.

Суд зауважує при цьому, що позивач не просив надати йому особову справу державного виконавця Ляхової Т.Б. та, тим більше, її персональних даних. Суд ще раз наголошує, що згідно приписів ч. 7 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ; якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений. Відтак відповідач не був обмежений у можливості, надаючи на запит позивача копії матеріалів дисциплінарної справи, вжити заходи щодо недопущення розголошення персональних даних ОСОБА_4, якщо вони там містяться.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позовної заяви щодо неправомірних мотивів відмови відповідача у задоволенні прохання позивача про надання йому копій документів.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про невідповідність відмови відповідача у задоволенні запиту на отримання публічної інформації від 18.09.2018р. приписам чинного законодавства та дійсним обставинами справи, в зв'язку з чим вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги про визнання незаконними дій Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо відмови у задоволенні запиту на отримання публічної інформації, зобов'язання Головного територіального управління юстиції у Харківській області надати відповідь на запит та необхідність їх задовольнити у повному обсязі.

Згідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю I та II груп, а тому розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог абз.2 ч.5 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 1,2, 6,7,19, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо відмови у задоволенні запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_3 від 18.09.2018р. (відмова у наданні копій матеріалів дисциплінарної справи за результатами дисциплінарного провадження відносно старшого державного виконавця Київського Київського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4, розпочатого на підставі звернення ОСОБА_5.).

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Харківській області надати відповідь на запит ОСОБА_3 на отримання публічної інформації від 18.09.2018, а саме: надіслати на адресу та електронну адресу ОСОБА_3 копії матеріалів дисциплінарної справи за результатами дисциплінарного провадження відносно старшого державного виконавця Київського Київського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4, розпочатого на підставі звернення ОСОБА_5

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення у відповідності до ст. 295 цього Кодексу. Або в порядку, передбаченому п.15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2018 року.

Суддя Панченко О.В.