Справа № 520/10283/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 грудня 2018 р. № 520/10283/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій незаконними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі по тексту - відповідач, УПФУ в Московському районі), в якому просить суд:

- визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова щодо відмови в здійсненні перерахунку призначеної йому пенсії за вислугою років згідно зі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001).

- скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова від 17.09.2018 про відмову у здійсненні перерахунку призначеної пенсії за вислугою років згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), відповідно до поданої заяви від 11.09.2018 на підставі довідки прокуратури Харківської області №18-114 від 12.03.2018.

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова провести з 11.09.2018 перерахунок призначеної йому пенсії за вислугою років, відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-Х1І від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), на підставі додатково поданих документів: довідки прокуратури Харківської області №18-114 від 12.03.2018, виходячи із розміру 90 відсотків від суми вказаної заробітної плати без обмеження її максимального розміру, та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 04.04.1996 року він обіймав прокурорсько-слідчі посади в органах прокуратури Харківської області, де працює і в цей час.

На виконання постанови Московського районного суду м.Харкова від 02.10.2017 у справі №643/11574/17, залишеної без змін ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017, Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова йому призначено пенсію за вислугою років, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), з 11.08.2017, тобто з дати звернення до УПФУ в Московському районі м. Харкова, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру, обчисленої за 24 календарні місяці роботи.

11.09.2018 він звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою щодо здійснення перерахунку призначеної пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, за відповідною посадою, на якій він працює, з урахуванням виплат, зазначених у довідці прокуратури Харківської області №18-114 від 12.03.2018 р.

Рішенням УПФУ в Московському районі м. Харкова від 17.09.2018, відповідачем відмовлено у проведенні перерахунку призначеної пенсії. Вважає дії та рішення відповідача протиправними, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі надсилалась на адресу відповідача та отримано повноважним представником.

Відповідач, у встановлений судом строк, надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що законодавством України, діючим на час звернення Позивача до Управління з заявою про перерахунок пенсії, не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку

органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» за відсутності урядової постанови щодо умов і порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було спочатку передбачено ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991, а згодом ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014), через що Управління не має правового механізму для перерахунку пенсії Позивача, тому його позовні вимоги є необґрунтованими.

Вказує, що право на перерахунок призначених пенсій працівникам прокуратури у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати не передбачено на законодавчому рівні, а тому Управління, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії Позивачу з зазначених причин, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а тому суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо стягнення суми заборгованості.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 р. по справі № 643/11574/17, залишеної без змін ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 р. позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова - задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 11.08.2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку згідно довідки №18-340 від 07.08.2017 року та зобов'язано УПФУ в Московському районі м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 11.08.2017 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за 24 календарних місяці роботи згідно довідки №18-340 від 07.08.2017 року без обмежень її розміру.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 р. по справі № 643/11574/17 закріплено право позивача на отримання пенсії в розмірі 90 % місячної (чинної) заробітної плати за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 11.08.2017 року.

У зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників 11.09.2018 р. позивач звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою щодо здійснення перерахунку призначеної пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, за відповідною посадою, на якій він працює, з урахуванням виплат зазначених у довідці прокуратури Харківської області №18-114 від 12.03.2018 р.

Рішенням УПФУ в Московському районі м. Харкова від 17.09.2018 р., викладеного у протоколі б/н про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку та виплати пенсій), відповідачем відмовлено в перегляді (розрахунку) вже призначеної, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», за рішенням суду пенсії за вислугу років, а саме: в застосуванні 90% від суми заробітної плати згідно довідки про заробітну плату № 18-114 від 12.03.2018 року, виданої Прокуратурою Харківської області, згідно заяви від 11.09.2018 року.

В обґрунтування вказаного рішення, відповідач зазначив, що на час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно - правовий акт не прийнято. Отже, у зв'язку з відсутністю, на час звернення із заявою про перерахунок пенсії, затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсій, управління не має правових підстав для здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії.

Суд зазначає, що право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило статті 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі за текстом - Закон №1697-VII).

Відповідно до ч. 13 ст. 86 Закону №1697-VII пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України порядку проведення перерахунків призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для позбавлення особи права на перерахунок пенсії, що гарантоване Законом.

Аналогічна правова позиція сформульована і Верховним Судом України, зокрема постановами в адміністративних справах від 10.12.2013 року (справа № 21-420-а-13), від 10.12.2013 року (справа № 21-348-а-13), від 17.12.2013 року (справа № 21-445-а-13), від 06.10.2015 року (справа № 21-2432/15). Верховний Суд України вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка діяла на момент призначення пенсії. Також зазначає, що процедури призначення пенсії та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 року в справі "Суханов та Ільченко проти України", суд наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (пункт 52).

Суд не приймає до уваги посилання пенсійного органу на відсутність підстав для перерахунку пенсії з застосуванням 90% від суми місячного заробітку згідно ст. ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", з огляду на наступне.

Пунктом 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний Закон набув чинності з 01.04.2015 року. Враховуючи, що спеціальний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, з вказаної дати втратили чинність норми України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, зокрема, щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Однак, 15 липня 2015 року набрав законної сили Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до частини 1 статті 86 якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Оскільки стаття 86 Закону № 1697 набрала законної сили після 1 червня 2015 року, отже станом на зазначену дату (01 червня 2015 року) не діяла, положення Закону № 213 на неї не розповсюджуються. Вказана норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, є чинною як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на теперішній час, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років законодавцем було відновлено і з вказаної дати прокурори мають таке право.

Крім того, суд зауважує, що на момент призначення позивача на роботу в органи прокуратури України умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначались статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII (далі по тексту - Закон №1789-ХІІ).

Редакція Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХП змінювалася, міняючи при цьому умови виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема наявності необхідного спеціального стажу та розміру пенсії.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 10 лютого 2015 року по справі №21-630а14.

У нашому випадку право позивача на отримання пенсії в розмірі 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру, обчисленої за 24 календарні місяці роботи встановлено судовим рішенням, а отже й законодавчо передбачений її перерахунок має бути здійснений в розмірі не меншому, ніж встановлений судовим рішенням.

Щодо вимоги про визнання незаконними дій Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови в здійсненні перерахунку призначеної йому пенсії, зважаючи на те, що на момент звернення з адміністративним позовом до суду у цій справі позивачу було відомо про рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 17.09.2018 р., що викладене у протоколі б/н про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку та виплати пенсій) щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку призначеної йому пенсії та оскаржується позивачем у цій справі, то суд визнає протиправним зазначене рішення, оскільки саме рішення, а не дії створює відповідні правові наслідки.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання незаконними дій Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова щодо відмови в здійсненні перерахунку призначеної йому пенсії не підлягає задоволенню, оскільки вона охоплюється визнанням протиправним та скасуванням рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 17.09.2018 р., що викладене у протоколі б/н про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку та виплати пенсій) про відмову позивачу в перегляді (розрахунку) вже призначеної пенсії.

Суд також акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що судом встановлено право позивача на перерахунок його пенсії, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова провести з 11.09.2018 р. перерахунок призначеної йому пенсії за вислугою років на підставі довідки прокуратури Харківської області №18-114 від 12.03.2018 р., виходячи із розміру 90 відсотків від суми вказаної заробітної плати без обмеження її максимального розміру, та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, а отже, такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (вул. Валентинівська, 22-Б, м. Харків, 61170, ) про визнання дій незаконними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 17.09.2018 р., що викладене у протоколі б/н про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку та виплати пенсій), про відмову ОСОБА_1 в перегляді (розрахунку) вже призначеної, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», за рішенням суду пенсії за вислугу років, а саме: в застосуванні 90% від суми заробітної плати згідно довідки про заробітну плату № 18-114 від 12.03.2018 року, виданої Прокуратурою Харківської області, згідно заяви від 11.09.2018 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова (вул. Валентинівська, 22-Б, м. Харків, 61170, ) провести з 11.09.2018 року перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", постанови Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 р. по справі № 643/11574/17 та на підставі довідки прокуратури Харківської області №18-114 від 12.03.2018 року, виходячи із розміру 90 відсотків від суми заробітної плати без обмеження її максимального розміру, та здійснити відповідні виплати з урахуванням вже виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 469, 87 грн. (чотириста шістдесят дев'ять гривень 87 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова (вул. Валентинівська, 22-Б, м. Харків, 61170, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10 грудня 2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.