Справа № 464/5024/18
Суддя: Рудаков І. П.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/5024/18
пр.№ 2-а/464/191/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2018 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Рудаков І.П.

за участю секретаря судових-засідань Захарчук О.Ю.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Рудко Надії Юріївни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до УПП у Львівській області ДПП, поліцейського УПП у Львівській області ДПП Рудко Н.Ю. в якому просить визнати протиправним рішення начальника патрульної поліції у Львівській області ДПП від 10.08.2018 № Н-32/41/12/01-2018 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 та визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 591501 від 26.07.2018. В обґрунтування позову покликається на те, що поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП Рудко Н.Ю. її було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що начебто вона 26.07.2018 о 13.35 год. по площі Галицькій у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Jaguar XF», д.н.з.НОМЕР_2, не мала при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила п.2.1 (ґ) Правил дорожнього руху України та відповідно скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Покликаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови вказує, що під час вирішення питання стосовно неї як правопорушника - суб'єкта адміністративної відповідальності, працівником поліції, не було з'ясовано, чи саме вона керувала транспортним засобом, оскільки такий не знаходився у русі, а був припаркований на пл.Д.Галицького у м.Львові, і вона була у ньому лише в якості пасажира. Жодні письмові пояснення від неї працівником поліції щодо цього питання безпідставно не відбиралися. Разом з тим, в автомобілі на момент складення оскаржуваної постанови (26.07.2018) був наявний поліс №АК/6794224 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв з 28.07.2017 по 27.07.2018 включно, однак, поліцейський відмовився зачекати декілька хвилин, поки вона знайде вищезгаданий поліс та пред'явить його для перевірки. Натомість почав складати постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК № 591501. Звертає увагу, що відповідно до ст.32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема у випадку вчинення правопорушення. Тобто, поліцейський взагалі не мав права перевіряти наявність у мене поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки вона не вчиняла порушення правил дорожнього руху та не була учасником ДТП.Жодних доказів того, що нею порушено правила дорожнього руху оскаржувана постанова не містить, а інші матеріали (докази) про підставність притягнення її до адміністративної відповідальності взагалі відсутні, що підтверджується п.8 оскаржуваної постанови. Стверджує, що поліцейський патрульної поліції не дотримався вимог ст.ст. 251, 258, 268, 280, 283 КпАП України, ст.62 Конституції України, та не з'ясував належним чином, у спосіб передбачений Законом, всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого незаконно та безпідставно притягнув її до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим просить оскаржувану постанову скасувати.

24.09.2018 від відповідача УПП у Львівській області ДПП надійшов відзив на позовну заяву за змістом якої з позовними вимогами не погоджуються в повному обсязі. Долучають до відзиву DVD-R диск з відеоматеріалами з нагрудного відеореєстратора поліцейського. Вказують, що позивач здійснила зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Відповідно до п.21.3 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у п.21.2 цієї статті, на їх вимогу. Законність та правомірність такої вимоги зі сторони інспектора УПП передбачена ст.21 та ст.53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством. При винесені постанови інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим повністю виконав вимоги ст.19 Конституції України. Отже, стверджує, що оскаржувана постанова винесена згідно з вимогами статей 222, 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Представник позивач ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та просив такий задоволити, при цьому додатково ствердив, що ні він, ні його довіритель, не одержували у визначеному законом порядку копії відзиву УПП, що є грубим порушенням процесу в силу положень чинного КАС України.

Представник відповідача УПП у Львівській області ДПП та поліцейський УПП у Львівській області ДПП Рудко Н.Ю. в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомили, жодних заяв та/або клопотань від останніх не надходило, а тому у відповідності до ст.205 КАС України суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши та встановивши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 26.07.2018 постановою серії НК № 591501 позивача ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно даної постанови, позивач визнана винною у тому, що вона 26.07.2018 о 13.35 год. по площі Галицькій у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Jaguar XF», д.н.з.НОМЕР_2, не мала при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила п.2.1 (ґ) ПДР України.

В заперечення своєї вини у вчиненні вищеописаного адміністративного правопорушення стороною позивача було представлено копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6794224, який діяв з 28.07.2017 по 27.07.2018 щодо забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Jaguar XF», д.н.з.НОМЕР_2.

Згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 03.09.2018, при відкритті провадження у даній справі, відповідачу було роз'яснено, що відповідно до вимог ч.3 ст.162 КАС України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.6 ст.162 КАС України).

Відповідно до ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

В свою чергу, відповідачем УПП у Львівській області ДПП, при подачі до суду відзиву на позовну заяву ОСОБА_3, не направлено останній копії даного відзиву та долучених до нього матеріалів, що є грубим порушення вимог КАС України. Відповідачем до відзиву долучено квитанцію поштового відділення ПАТ «Укрпошта» від 19.09.2018, з якої вбачається, що лист був адресований гр. ОСОБА_5, який взагалі не являється учасником даної справи.

Верховний Суд, приймаючи постанову від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а, висловив відповідну позицію до аналогічних за змістом обставин. Зокрема, колегія суддів зазначає, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб'єкта владних повноважень. Судами встановлено, що на підтвердження факту проїзду позивачем на заборонений червоний сигнал світлофора, відповідачем надано відеозапис №АР 0023, тоді як в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення вказано інший номер - №АР 00023. ... Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена не на місці вчинення правопорушення, а за місцем роботи позивача, що не передбачено нормами діючого законодавства. Крім того, у даній постанові невірно зазначено місце вчинення правопорушення та не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі. За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР №049379 від 28 серпня 2016 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис вчиненого порушення.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Оскільки в оскаржуваній по даній справі постанові не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, це виключає можливість прийняття його у якості належного та допустимого доказу по справі.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Як визначено у п.21.2 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» безпосередній контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Системний аналіз вказаної норми чинного законодавства дає підстави для висновку, що перевіряти наявність чи відсутність полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів має право посадова особа підрозділу Національної поліції, у випадках чітко передбачених законодавством, а саме при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за порушення правил дорожнього руху, а також оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Враховуючи те, що судом не встановлено вчинення позивачкою порушення правил дорожнього руху України, а відповідний протокол щодо неї взагалі не складався, як це буквально визначено п.21.2 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», остання не була причетна до дорожньо-транспортної пригоди, відтак, суд вважає, що інспектор - поліцейський не мав підстав та відповідно повноважень на перевірку в позивачки страхового полісу.

В силу положень ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може прийняти серед іншого рішення про скасування постанови і закриття справи.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, порушення процесуального порядку, суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Водночас, суд не вбачає жодних правових підстав для визнання протиправним рішення начальника патрульної поліції у Львівській області ДПП від 10.08.2018 № Н-32/41/12/01-2018 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Що стосується розподілу судових витрат, то в даному випадку позивач, в силу положень ч.4 ст.288 КУпАП, звільнений від сплати судового збору, а інші витрати передбачені ст.ст.132, 134 КАС України останнім не конкретизовані та фактично (документально) не підтвердженні, у зв'язку з чим стягненню не підлягають.

На підставі ст.55 Конституції України, ст.9, п.1 ст.247, ст.289, ч.1 ст.293 КУпАП та керуючись ст.ст. 9, 72-74, 77, 229, 242, 244-246, 261-262, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії НК № 591501 від 26.07.2018 про притягнення ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН - НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку визначеному КАС України протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Судове рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя: Рудаков І.П.