Справа № 826/16331/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Файдюка В.В.

Чаку Є.В.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування висновку, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив суд:

1) визнати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо відмови ОСОБА_3 від 23.11.2017 р. про призначення одноразової грошової допомоги, яке викладено та оформлене листом від 28.11.2017 р. №4103/М/10-36-04-02, - протиправним та скасувати.

2) зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області розглянути документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3, у зв'язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо відмови ОСОБА_3 від 23.11.2017 року про призначення одноразової грошової допомоги, яке викладено та оформлене листом від 28.11.2017 року №4103/М/10-36-04-02.

Зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 як інваліду ІІ групи, яка встановлена у зв'язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, згідно ст. 356 Податкового кодексу України, ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію», пункту 15 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію», Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707 зі змінами та доповненнями передбачені відповідно до Порядку затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 р. №850. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності після втрати чинності Законом України «Про міліції», відтак проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегулювано.

На думку апелянта, постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та Закон України «Про Національну поліцію» не поширюється на працівників податкової міліції.

09 жовтня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким він підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 проходив службу в органах податкової міліції ГУ ДФС у Київській області.

Наказом ГУ ДФС у Київській області від 26.09.2017 №638-о, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги», та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114, підполковник податкової міліції ОСОБА_3 - начальник другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Києво-Святошинської об'єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Київській області звільнений з органів податкової міліції Головного управління ДФС за підпунктом «В» пункту 64 (через хворобу) (а.с. 14).

Згідно листа ГУ ДФС у Київській області від 04.10.2017 р. № 846/10-36-04-02 позивача направлено для обстеження та визначення проценту втрати працездатності до МСЕК 9а.с. 16).

У відповідності до довідки (виписки) з акта огляду від 21.11.2017 р. серії АВ 0968023 Київського міського центру медико-соціальної експертизи «Центральна МСЕК №1», з 30.10.2017 року позивачу встановлена ІІ група інвалідності з причин захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС (а.с. 18).

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії АГ № 0014019, ОСОБА_3 встановлено 65% (шістдесят п'ять) відсотків втрати працездатності (а.с. 17).

23 листопада 2017 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності (а.с. 19).

Листом №4103/М/10-36-04-02 від 28.11.2017 р. ГУ ДФС у Київській області повідомило позивача про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв'язку із тим, що оскільки працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегулювано (а.с. 20).

При цьому, згідно із довідкою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» від 26.12.2017 №1249-05 та довідки ПАТ «НАСК «Оранта» від 07.12.2017 №1261, позивач за страховою сумою не звертався та відповідно страхову суму не отримував.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Закону Укроаїни «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) закріплено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до частини шостої ст. 23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Однак, пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Пунктом 15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850, передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно пункту 2 Порядку №850 особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.

Відповідно до пункту 2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 (далі - Порядок №707), одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, на час встановлення позивачу II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби в органах податкової міліції, чинними є обидва Порядки (№707 і №850), які регулюють однопредметні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію».

Втім, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду по справі №813/3091/16 (провадження №К/9901/30166/18) від 28.03.2018 р., яка у силу вимог частини п'ятої ст.242 КАС України, має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, за позивачем, якому під час перебування на службі в органі податкової міліції, встановлено інвалідність, у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», що узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 464/5571/16-а, від 19 квітня 2018 року у справі № 822/31/18 та від 28 серпня 2018 року у справі №804/6297/17.

Отже, позивач, як працівник податкової міліції, має право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у розмірі, визначеному Порядком №850, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо відмови позивачу від 23.11.2017 р. у призначенні одноразової грошової допомоги, яке викладено та оформлене листом від 28.11.2017 №4103/М/10-36-04-02.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про зобов'язання відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІ групи, яка встановлена у зв'язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, згідно ст. 356 Податкового кодексу України, частини шостої ст.23 Закону України «Про міліцію», пункту 15 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707 зі змінами та доповненнями передбачені відповідно до Порядку затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850 також є такими, що підлягають до задоволення.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, вимоги про зобов'язання Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у зв'язку із захворюванням отриманим під час виконання службових обов'язків, що привело до встановлення ІІ групи інвалідності, є необґрунтованими, оскільки суд не може підміняти орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, враховуючи, що виплата та проведення розрахунку має проводитися після розгляду матеріалів та відповідно до результатів рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги Державної фіскальної служби України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 в частині та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до частини першої ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Файдюк В.В.

Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 10.12.2018 року