Справа № 540/2039/18
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2039/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши за правилами спрощеного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі по тексту - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком.

У зв'язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкав позивач, припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У зв'язку з вказаним, позивач звернувся із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України та з жовтня 2014 року перебуває на обліку у Нижньосірогозькому секторі обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області

З лютого 2017 року позивачу припинено виплату пенсії.

Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу протиправними та просить:

- визнати протиправними дії Нижньосірогозького сектору обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 призначеної їй пенсії з 01 лютого 2017 року;

- зобов'язати Нижньосірогозький сектор обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 з 01 лютого 2017 року, з виплатою виниклої заборгованості;

- зобов'язати Нижньосірогозький сектор обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати з 01 лютого 2017 року, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159;

- зобов'язати Нижньосірогозький сектор обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області подати звіт про виконання судового рішення по цій справі протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом.

- звернути до виконання в межах суми стягнення за один місяць після проголошення рішення по справі.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року у справі відкрито спрощене провадження.

06 листопада 2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1, де перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Красний Луч Луганської області, як отримувач пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4.

Управлінням Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області взято на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщену особу та поновлено виплату пенсії за віком з 01.08.2014 року.

З 01 лютого 2017 року позивачу припинено виплату пенсії.

За рішенням комісії по розгляду скарг та звернень громадян з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та житлової субсидії Генічеської РДА від 23.12.2016 припинено виплату пенсії внутрішньо переміщеної особі ОСОБА_1 з 01.02.2017 (витяг з протоколу № 46 від 23.12.2016), довідку про взяття на облік позивачки як внутрішньо переміщену особу від 17.03.2016 року № НОМЕР_2 скасовано.

Соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам проводяться за місцем їх фактичного проживання/перебування на підконтрольній державі території за наявності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивачу скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, за рішенням комісії по розгляду скарг та звернень громадян з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та житлової субсидії Генічеської РДА. Позивачкою вказане рішення не оскаржено.

На підставі вказаного вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Розглянувши подані документи, дослідивши адміністративний позов та документи покладені в його основу, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, суд приходить до наступного: позивач є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення АВ № НОМЕР_4 та отримує пенсію за віком.

08 жовтня 2014 року позивачка звернулась до управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі із заявою про запит пенсійної справи (з управління Пенсійного фонду України в м. Красний Луч, Луганської області) та подальшого взяття на облік.

За довідкою управління соціального захисту населення Нижньосірогозької районної державної адміністрації від 14.11.2014 № та за наявною пенсійною справою управлінням Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області взято на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщену особу та поновлено виплату пенсії за віком з 01.08.2014 року (розпорядження № 854 від 17.10.2014).

30 серпня 2016 року державним соціальним інспектором здійснено обстеження матеріально - побутових умов сім'ї, за результатами якого складено акт № 10. В ході обстеження встановлено відсутність позивача та її чоловіка за адресою: Херсонська область, смт. Нижні Сірогози, вул. Незалежності, 183.

Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13.12.2016 р. № 0.64-27118/0/15-16 УСЗН Нижньосірогозької РДА надано інформацію щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1, відповідно до якого позивач 10.12.2016 р. на пункті пропуску "Бугас" в'їхала та 19.03.2016 р. виїхала державного кордону України.

22.12.2016 р. державний соціальний інспектор управління соціального захисту населення звернувся до комісії з розгляду скарг та звернень з питань житлових субсидій та призначення адресної соціальної допомоги з поданням, відповідно до якого просив на підставі листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13.12.2016 р. № 0.64-27118/0/15-16 та акта обстеження житлових умов сім'ї просив розглянути питання щодо припинення соціальних виплат позивачу.

З 01 лютого 2017 року позивачу припинено виплату пенсії на підставі рішення комісії з розгляду скарг та звернень з питань житлових субсидій та призначення адресної соціальної допомоги, оформленої протоколом № 46 від 23.12.2016 р. №14-30.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне: статус внутрішньо переміщеної особи не визначений у жодному міжнародному договорі, за яким Україна мала б зобов'язання.

Поняття внутрішньо переміщеної особи міститься в рекомендаційному акті Організації Об'єднаних Націй "Керівні принципи з питання переміщення осіб всередині країни" (документ ООН E/CN.4/1998/53/Add.2 (1998)).

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи за національним правом міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року. Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Таким чином, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Очевидно, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Пунктом 1 Постанови КМУ № 637 (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) встановлено, установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Такі виплати можуть проводитися публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" за письмовими заявами осіб з інвалідністю I групи та осіб, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, безоплатно з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб з одночасною їх фізичною ідентифікацією для отримання соціальних виплат;

Таким чином, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365 встановлено, що соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Чинний механізм виплати пенсій, який поєднує право на пенсію з реєстрацією пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, призвів до численних звернень до суду з адміністративними позовами про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії відповідними територіальними управліннями Пенсійного фонду України.

При цьому, ч. 1 ст. 46 Конституції України встановлено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Суд зазначає, що оскільки відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду. Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивачу припинено виплати на підставі листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13.12.2016 р. № 0.64-27118/0/15-16 та акта обстеження житлових умов сім'ї від 30.08.2016 р. про відсутність позивача за адресою: Херсонська область, смт. Нижні Сірогози, вул. Незалежності, 183.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

При цьому, суд зазначає, що ст. 49 Закону № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність особи за місцем проживання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 20 березня 2018 року по справі №573/1759/17.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (див. цитату у п. 25 цього рішення).

70. У цих рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що комісія з розгляду скарг та звернень з питань житлових субсидій та призначення адресної соціальної допомоги при прийнятті рішення, яке оформлено протоколом № 46 від 23.12.2016 р. №14-30 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, не містить зазначення підстав для припинення виплати позивачу пенсії.

Аналізуючи викладене, суд робить висновок, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Щодо посилання відповідача на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 суд зазначає, що Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас суд зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 № 805/402/18 (№ Пз/9901/20/18).

Рішенням у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном порушено.

Щодо посилання відповідача на порушення строку звернення позивачем суд зазначає, що спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон № 1058-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Практика застосування правових норм щодо строків звернення до адміністративного суду передбачала їх застосування за умови, коли право позивача на отримання спірних сум пенсій відповідачем визнано не було, що і стало підставою звернення до суду (постанова Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-329а13).

Аналогічну позицію щодо застосування строків звернення до суду у справах цієї категорії викладено в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 573/1759/17 (К/9901/3564/18).

На підставі вказаного суд робить висновок щодо задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2017 року та зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача виплатити виниклу заборгованістю, суд зазначає, щодо відсутності підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки ці пенсійні виплати ще не нараховані, а тому заборгованість з їх виплати перед позивачем не виникла.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 березня 2018 року по справі №573/1759/17.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати з 01 лютого 2017 року суд зазначає, що статтею 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III (далі по тексту - Закон № 2050-III) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться (ст. 3 Закон № 2050-III).

Отже, для нарахування компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати використовується сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць. Оскільки, відповідачем сума пенсії не нарахована, суд робить висновок щодо неможливості визначення належної суми компенсації частини втрати доходів позивач.

Отже, вказана позовна вимога є передчасною та не може бути задоволена.

Також суд зазначає, що п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не надав достатньо належних та допустимих доказів щодо підтвердження правомірності своїх дій.

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві просив встановити звіт про виконання рішення суду, суд зазначає, що відповідно до норм КАС України встановлення зобов'язання подання звіту є правом суду, а не обов'язком. Під час розгляду справи у суду не виникло підстав вважати, що рішення не буде виконано. Зважаючи на вказане, суд не вбачає необхідності встановлення подання звіту відповідачем.

Також позивач клопотанням від 01.10.2018 року просив відстрочити сплату судового збору.

Положеннями статті 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою звільнити від сплати судового збору.

Аналогічні положення містить і стаття 133 КАС України.

Таким чином, враховуючи майновий стан позивача, суд приходить до висновку про звільнення його від сплати судового збору.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (94533, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії ОСОБА_1 в межах стягнення за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 10.2.4