Справа № 810/1996/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1996/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Коротких А.Ю., Сорочко Є.О.,

при секретарі: Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просив стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що за період з 16.03.2017 по 21.03.2018 складає 49545,72 грн, стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (індексація заробітної плати) за період з 16.03.2017 по 21.03.2018 у сумі 23776,04 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16 березня 2017 року по 21 березня 2018 року в сумі 49 545 грн. 72 коп.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (індексація заробітної плати) за період з 16 березня 2017 року по 21 березня 2018 року у сумі 23 776 грн. 04 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій вона просила скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, скасувати рішення першої інстанції, та відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду - скасуванню в частині , з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 вимоги ОСОБА_2 задоволені частково: зобов'язано поновити позивача на посаді провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності Управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області, правонаступником якого є Держгеокадастр у Київській області; зобов'язано Головне управління Держкомзему у Київській області здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Головного управління Держкомзему у Київській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за один місяць у сумі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 07 коп.

Вказана постанова набрала законної сили 12.04.2012 (ухвала Київського апеляційного адміністративного суду, якою апеляційну скаргу Головного управління Держкомзему у Київській області залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 - без змін).

На виконання вищезазначеної постанови суду, Головне управління Держкомзему у Київській області видало наказ від 316-к від 09.11.2011, яким поновлено позивача на посаді провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області (підтверджується копією трудової книжки).

Крім того, в порядку негайного виконання рішення суду, Головним управління Держкомзему у Київській області на користь ОСОБА_2 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у сумі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 07 коп.

23 лютого 2012 року позивач був повторно звільнений із займаної посади (наказ №52-к), розрахунок за період вимушеного прогулу та виплата середньомісячного заробітку відповідачем проведена не була.

31 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду, в якому заявив вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з відповідача за весь період, включно по дату звернення до суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 по справі №810/6035/15 вказаний позов задоволено, та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 185 010 грн.

Окрім цього, з постанови від 01.03.2016 по справі №810/6035/15 слідує, що момент з яким пов'язується початок перебігу строку затримки виплати заробітної плати, суд визначив 12.04.2012, дата набрання законної сили рішенням від 18.10.2011, яким було зобов'язано Головне управління Держкомзему у Київській області здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Зазначене рішення суду виконано, що підтверджується копією повідомлення про безспірне списання коштів з рахунку боржника, згідно з меморіальним ордером №127 від 28.09.2016 та копією виписок по рахунках Головного управління від 29.09.2016.

У зв'язку з невиконанням Головним управлінням Держкомзему у Київській області постанови суду від 18.10.2011 в частині здійснення розрахунку та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011, позивач, в березні 2017 року, звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив стягнути: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за періоди: з 24.02.2012 по 12.04.2012; з 01.01.2016 по 15.03.2017 (день звернення до суду) в розмірі 65 667,74 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616,72 грн. за період з жовтня 2011 року по березень 2017 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2017 по справі № 810/1092/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017 та постановою Верховного суду від 22.06.2018, адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2016 по 15.03.2017 у розмірі 59 179 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто сімдесят дев'ять) грн. 61 коп. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616 (двадцять дев'ять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 72 коп.

Крім того, в зазначеному рішенні, суд прийшов до висновку, що оскільки з 18.10.2011 по час прийняття рішення у відповідача є невиконане перед позивачем грошове зобов'язання, визначене постановою від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070, зі сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу (період з 04.01.2011 по 09.11.2011), з якого виплачено лише середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у сумі 3461 грн., та яке підлягає індексації відповідно до зазначених вище норм закону, то вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616,72 грн. за період з жовтня 2011 року по березень 2017 року підлягає задоволенню.

Разом з тим, вказуючи, що рішення суду від 18.10.2011, було виконане відповідачем лише 21.03.2018, тобто з порушенням строків розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Згідно статті 5 Кодексу законів про працю України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як встановлено, причиною звернення позивача з даним позовом до суду, стало несвоєчасне виконання Головним управлінням Держкомзему у Київській області постанови суду від 18.10.2011,- здійснення розрахунку та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011, оскільки належні до виплати суми при звільненні відповідачем були виплачені лише 21.03.2018, в той час, як постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 по справі № 810/1092/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017 та постановою Верховного суду від 22.06.2018, було зобов'язано Головне управління виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2016 по 15.03.2017 у розмірі 59 179 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто сімдесят дев'ять) грн. 61 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, у розмірі 29616 (двадцять дев'ять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 72 коп. Тобто, на думку позивача, період несвоєчасного розрахунку, за який йому не сплачено середній заробіток, починається з 16.03.2017 та закінчується 20.03.2018.

Так, згідно Рішення Конституційного суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, має застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Таким чином, оскільки Кодексом законів про працю України, встановлено чіткі строки, протягом яких роботодавець повинен провести розрахунок з працівником, що звільняється, не проведення таких розрахунків є суттєвим порушенням трудового законодавства.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа; організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідачем був проведений остаточний розрахунок з позивачем 21.03.2018.

Водночас, постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 по справі №810/6035/15, зобов'язано Головне управління виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.04.2012 по 01.01.2016 в розмірі 185 010 грн., в свою чергу, постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 по справі № 810/1092/17 було зобов'язано відповідача виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2016 по 15.03.2017 у розмірі 59 179, 61 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, у розмірі 29616,72 грн.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 16.03.2017 по 20.03.2018 в сумі 49545,72 грн. (252 дня затримки х 196,61 грн. - середньоденна заробітна плата) підлягає задоволенню, оскільки з 16.03.2017 (постанова від 26.06.2017 по справі № 810/1092/17) до 20.03.2018 включно (останній день перед проведеним розрахунком) постанова суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 в частині здійснення розрахунку та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011 не виконана, а тому період з 16.03.2017 по 20.03.2018 є затримкою розрахунку при звільненні позивача.

Однак, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (індексація заробітної плати) за період з 16.03.2017 по 21.03.2018 у сумі 23776,04 грн., виходячи з наступного.

Згідно з частиною сьомою статті 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (стаття 94 Кодексу законів про працю України, стаття 1 Закону України "Про оплату праці").

Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України та статті 33 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", визначені джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 №76-VIII, внесено зміни у вказану норму, вона доповнена частиною шостою. В цій нормі зазначено, що проведення індексації грошових коштів доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального обов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Пунктом 14 Прикінцевих положень цього Закону Кабінету Міністрів України доручено за результатами першого півріччя 2015 року та з урахуванням економічної ситуації затвердити порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" також зобов'язано Кабінет Міністрів України затвердити особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2015 рік.

Рішення про затвердження особливого порядку індексації не прийнято.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів, за відсутності затвердженого особливого порядку проведення індексації грошових доходів працівників бюджетних установ у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2014 та 2015 роки, дає підстави для нарахування індексації заробітної плати згідно з чинним Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Статтею 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" ( далі - Закон №2050-III) визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із абзацами 1-2 пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Як зазначено в рішенні Верховного суду від 22.06.2018 по справі № 810/1092/17 використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З аналізу вищезазначених правових норм випливає, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням строків їх виплати, особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

22556,59 грн., - борг підприємства перед позивачем за період з 16.03.2017 по 21.03.2018.

Приріст індексу споживчих цін за вказаний період складає 10,99% (1,009*1,013*1,016*1,002*0,999*1,020*1,012*1,009*1,010*1,015= 1,1099 (1,1099*100-100=10,99%)

22556,59 грн.,*10,99%=2478,96 грн.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2478,96 грн., суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати підлягає частковому задоволенню, а саме за період з 16.03.2017 по 20.03.2018 року підлягає стягненню 2 478,96 грн., суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а не 23 776, 04 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвели до помилкового вирішення справи в частині, а тому рішення суду першої інстанції необхідно в частині скасувати та ухвалити нову постанову в цій частині, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (індексація заробітної плати) за період з 16 березня 2017 року по 21 березня 2018 року, у сумі 23776 (двадцять три тисячі сімсот сімдесят шість) грн. 04 коп. - скасувати та постановити нову в цій частині, якою позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (індексація заробітної плати) за період з 16 березня 2017 року по 21 березня 2018 року в розмірі 2 478,96 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.М.Ганечко

Судді: А.Ю.Коротких

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлений 12.12.2018 року.