Справа № 522/16500/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/16500/18

Категорія: 10.4 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В..

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВЄТСТРОЙ» до Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради про скасування постанови про накладення штрафу від 07 вересня 2018 року за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, -

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «СВЄТСТРОЙ» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси, як до адміністративного суду, з позовом до Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 07 вересня 2018 року № ОМС-ОД626/939/АВ/ТД/ІС/60 про накладення штрафу в розмірі 335070 грн. за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору.

Ухвалою від 08 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Не погоджуючись з ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року в частині дотримання судом правил підсудності, Департамент аналітики та контролю Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що ухвала про відкриття провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права внаслідок неповного з'ясування судом обставин справи, що мають значення для вирішення питання щодо підсудності.

Так апелянт зазначає, що оскаржувана товариством постанова не є постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, а є постановою про застосування штрафу за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору. Зазначений штраф є фінансовою санкцією у сфері законодавства про працю до суб'єкта підприємницької діяльності, відповідно до приписів ч. 3 ст. 265 КЗпП України, тобто є іншим видом відповідальності, ніж штрафи за скоєння адміністративних правопорушень, передбачені норами КУпАП України.

Також апелянт звертає увагу на те, що листом від 17.09.2018 року № 02-24/660 до Приморського районного суду м. Одеси був направлений протокол про адміністративне правопорушення від 14.09.2018 р. № ОМС-ОД626/939/АС/П/ПТ/60, про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 41 КУпАП України, для подальшого прийняття рішення відповідно до чинного законодавства України.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції допустив порушення приписів ст. 20 КАС України, за якою, зазначена справа має розглядатись Окружним адміністративним судом, а не загальним місцевим судом як адміністративним.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЄТСТРОЙ» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року - без змін.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, Приморський районний суд м. Одеси встановив, що за приписами ст.ст. 17, 25, 26, 27, 286 КАС України справа підлягає розгляду Приморським районним судом м. Одеси .

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про підсудність зазначеної справи загальному суду, як адміністративному, за таких підстав.

Предметом спору в цій справі є правомірність постанови від 07 вересня 2018 року № ОМС-ОД626/939/АВ/ТД/ІС/60 про накладення штрафу в розмірі 335070 грн. за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, яка винесена заступником директора Департаменту аналітики та контролю Оденської міської ради Вахрушевим Станіславом Олександровичем, з посиланням на ст. 259, абз. 2 ч. 2 ст. 265 КзЗп України, ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою КМУ № 509 від 17.07.2013 року.

Частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 124 Основного Закону передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п'ятою та шостою статті 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Згідно з частиною першою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Чинною редакцією ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до частини 2 статті 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою ст. 20 КАС України.

Частиною 3 статті 27 КАС України встановлено, що підсудність окремних категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом. Зокрема статтею 286 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, частиною 1 статті 286 КАС України встановлено, зокрема, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Таким чином, для правильного вирішення питання щодо предметної підсудності вирішальним є визначення того чи є накладення штрафу на юридичну особа за порушення законодавства про працю та зайнятість населення рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності.

Чинне законодавство України не дає визначення поняття адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд застосовує у цій справі рішення Конституційного Суду України від 30.05.2001 року № 7-рп/2001 у справі за конституційним зверненням відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» щодо офіційного тлумачення положень пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України, частин першої, третьої статті 2, частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про відповідальність юридичних осіб).

Відповідно до п. 22 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Конституційний Суд України, при тлумаченні цієї норми, за допомогою системного аналізу конституційних положень відповідальності держави, її органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, дійшов висновку, що за своїм змістом пункт 22 частини першої статті 92 Конституції України спрямований не на встановлення переліку видів юридичної відповідальності. Ним визначено, що виключно законами України мають врегульовуватись засади цивільно-правової відповідальності (загальні підстави, умови, форми відповідальності тощо), підстави кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності - діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад), та відповідальність за них. У такий спосіб Конституція України заборонила врегульовувати зазначені питання підзаконними нормативно-правовими актами та встановила, що лише Верховна Рада України у відповідному законі має право визначати, яке правопорушення визнається, зокрема, адміністративним правопорушенням чи злочином, та міру відповідальності за нього.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Громадський контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють професійні спілки та їх об'єднання.

Відповідно до ч. 1, абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч. 9 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», штрафи, накладення яких передбачено цією статтею, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частинах другій - сьомій цієї статті, накладаються уповноваженим органом з реалізації державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На сьогодні чинним є Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, та наказ Міністерства соціальної політики України № 1338 від 18.08.2017 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.12.2017 р. за № 1500/31368, «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів».За змістом цих норм предметом їх регулювання є відносини публічно-правового характеру, а тому передбачена відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є публічно-правовою. Зазначений висновок узгоджується з тим, що на рівні з розглядом справ про порушення законодавства про працю та зайнятість населення, закон уповноважує органи Держпраці та органи міських рад складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною третьою статті 2 КУпАП його положення поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законодавством, ще не включеним до цього Кодексу.

З'ясовуючи зміст цієї норми, Конституційний Суд України в рішенні від 30.05.2001 року № 7-рп/2001, звернувшись до генезису інституту адміністративної відповідальності, дійшов висновку, що приписи частини третьої статті 2 КУпАП, стосується лише законів, що встановлюють адміністративну відповідальність фізичних осіб.

Притягнення до юридичної відповідальності, зокрема до відповідальності за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, здійснюється у певному порядку, на підставі норм, що регламентують провадження у справі про порушення юридичними особами норм законодавства про працю та зайнятість населення. Його аналіз дає підстави стверджувати, що в КЗпП України, в Законі України «Про зайнятість населення», з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 та наказу Міністерства соціальної політики України № 1338 від 18.08.2017 року встановлюються процесуальні норми, які стали органічною частиною законодавства про юридичну відповідальність за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб'єктів містобудування) за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є окремими видом юридичної відповідальності, зокрема є публічно-правовою, відмінною від адміністративної відповідальності, а тому спір, який виник між сторонами, в цій справі за приписами ст. 20 КАС України має розглядатись окружним адміністративним судом, оскільки предметом спору не є рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо постановлення судом першої інстанції ухвали про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі з порушенням правил предметної юрисдикції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Як зазначено Європейською комісією з прав людини рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Таким чином, за предметною юрисдикцією судом першої інстанції для розгляду справ щодо оскарження рішень органів та посадових осіб Держпраці та органів місцевого самоврядування у справах про притягнення до відповідальності за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, є окружні адміністративні суди.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст.318 КАС України, оскаржена ухвала підлягає скасуванню в частині прийняття позовної заяви Приморським районним судом м. Одеси, з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 20, 308, 311, п. 5 ч. 1 ст. 294, п. 5 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 318, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ч. 1 ст. 325, ст. 327, ч. 2 ст. 328, ст. 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВЄТСТРОЙ» до Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради про скасування постанови про накладення штрафу від 07 вересня 2018 року за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору - скасувати в частині прийняття позовної заяви до провадження Приморським районним судом м. Одеси.

Справу направити для розгляду до Одеського окружного адміністративного суду за встановленою підсудністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.12.2018 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.