Справа № 804/4654/18
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Справа № 804/4654/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В.,
22.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Головного управління Держпраці у Київській області, яка виявилася у порушені механізму, порядку, шаблону розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.03.2018 року згідно порядку ст. 18,19 ЗУ Про звернення громадян, ч. 1,2,8 ст. 11 Закону України "Про державну службу";
- притягти до адміністративної відповідальності і зобов'язати Державу Україна в особі Головного управління Держпраці у Київській області протягом 15-ти днів вжити заходів для внесення запису до трудової книжки ОСОБА_1 про укладення трудового договору від 11.06.12 року між ДФ ДП Конріл та ОСОБА_1 для надання копії з реєстраційної книги з номером, датою прийняття і видачі трудової книжки ОСОБА_1 для надання документу для державної служби зайнятості для виконання Закону України "Про зайнятість населення", щоб забезпечити його права на соціальний захист, для надання довідки про роботу на зазначеному підприємстві, із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати за весь час роботи належної форми для ПФУ, для надання належно оформленої трудової книжки, а при її втраті її дубліката та інше згідно заяви від 12.03.18 року;
- захистити права ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді заяви (запиту) від 12.03.18р та права викривати недопіки в роботі Держави Україна в особі Головного управління Держпраці у Київській області для впливу на поліпшення роботи установи, для відстоювання його прав і законних інтересів шляхом їх визнання окремим пунктом рішення.
В обґрунтування позовної заяви вказано, що позивач звернувся із заявою до Головного управління Держпраці у Київській області від 12.03.2018 року, в якій просив діяти відповідно до порядку, системи норм статті 18,19 Закону України «Про звернення громадян», 1, 2, 8 ст.11 Закону України «Про державну службу». Проте, на думку позивача, відповідач не забезпечив усунення причин подання заяви від 12.03.2018, не забезпечив права на ліквідацію перешкод на забезпечення прав та законних інтересів позивача після звернення до нього, не вжив системи заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин порушення права викривати недоліки в роботі відповідача для відстоювання прав і законних інтересів, не попередив виникнення негативних суспільних наслідків, пов'язаних з гарантуванням захисту від протиправних дій посадових осіб і відсутністю необхідної інформації позивачу, а також окремо не повідомив про дату, час та місце розгляду заяви від 12.03.2018 року. Відповідач відмовив надати зазначені документи та виконати певні дії для забезпечення права на соціальний захист, що має прояв в непідкоренні ст.1, 3, 6, 8, 19, 22,34,55,68 Конституції України, ст. 7,18,19 Закону України «Про звернення громадян», 1,2,8 ст. 11 Закону України "Про державну службу", Закону України «Про інформацію» і ним порушенні права на ліквідацію перешкод при здійсненні прав та законних інтересів позивача. На думку позивача, бездіяльність відповідача є неконституційною та незаконною, що порушує право на інформацію позивача, як громадянина України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.
У судове засідання 06.11.2018 року позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав письмовий відзив проти позову, в якому зазначив, що 03.04.2018 року Головне управління Держпраці у Київській області отримало доручення Державної служби України з питань праці разом із зверненням ОСОБА_1 від 12.03.2018 року. У межах наданого законодавством строку відповідачем було розглянуто звернення позивача від 12.03.2018 та позивачу надана відповідь на звернення 13.04.2018 №4.4/2-С-1521-1708. Зазначив, що посадових осіб Держпраці та її територіальних органів не наділено повноваженнями щодо проведення попередніх слідчих розшукових дій з метою ідентифікації субєкта господарювання, з яким громадянин міг перебувати у трудових відносинах. Дані факти були викладені у відповіді на звернення ОСОБА_1 №4.4/2-С-1521-1708 від 13.04.2018. З огляду на викладене, представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням викладеного, суд розглянув дану справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Держпраці у Київській області від 12.03.2018 року, в якій просив діяти відповідно до порядку, системи норм статті 18,19 Закону України «Про звернення громадян», 1, 2, 8 ст.11 Закону України «Про державну службу».
Відповідачем було розглянуто звернення позивача від 12.03.2018 та позивачу надана відповідь на звернення 13.04.2018 №4.4/2-С-1521-1708.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд зазначає наступне.
За приписами ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно ст. 7 вказаного Закону, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обовязковому прийняттю та розгляду.
Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг, встановлений статтями 15,16 вищевказаного Закону.
Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобовязані обєктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені у них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства, забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) ч. 1 ст. 15 Закону України Про звернення громадян.
Частиною 4 статті 15 Закону України Про звернення громадян передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
- знайомитися з матеріалами перевірки;
- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Згідно із статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:
- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про державну службу» у разі порушення наданих цим Законом прав або виникнення перешкод у реалізації таких прав державний службовець у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про це, може подати керівнику державної служби скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації. У скарзі державний службовець може вимагати від керівника державної служби утворення комісії для перевірки викладених у скарзі фактів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації, їх посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків, а на органи державної влади, органи місцевого самоврядування покладений обовязок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження.
З матеріалів справи видно, що позивачем було направлено запит від 12.03.2018 року до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області через Державну служби України з питань праці, в якому позивач просив:
1. розглянути заяву від 12.03.2018 року з додержанням вимог ст. 7,18,19 Закону України «Про звернення громадян»;
2. розпорядженням зобовязати правонаступника ДФ ДП «Конріл» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про укладення трудового договору від 11.06.2018 року між ДФ ДП «Конріл» та ОСОБА_1;
3. надати копію з реєстраційної книги з номером, датою прийняття і видачі трудової книжки позивача;
4. розпорядженням зобовязати правонаступника ДФ ДП «Конріл» надати документ для державної служби зайнятості для виконання Закону України «Про зайнятість населення», щоб забезпечити права на соціальний захист;
5. розпорядженням зобовязати правонаступника ДФ ДП «Конріл» видати ОСОБА_1 довідку про роботу на даному підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати за весь час роботи належної форми для ПФУ;
6. розпорядженням зобовязати правонаступника ДФ ДП «Конріл» видати належним чином оформлену трудову книжку, а при її втраті дублікат.
Супровідним листом від 02.04.2018 року №1668/4/4.1-зв-18 було направлено для розгляду в межах компетенції та відповідного реагування звернення громадянина ОСОБА_1 від 12.03.2018 року.
Проте, листом Головного управління Держпраці у Київській області було надано відповідь на звернення ОСОБА_1, в якому зазначено, що заявник може безпосередньо звернутись до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Натомість, фактично відмовляючи позивачу у наданні відповіді на його звернення, відповідачем в порушення вимог ст. 15 Закону України Про звернення громадян не було об'єктивно розглянуто заяву (запит), не здійснено жодних посилань на певні законодавчі норми, крім того не було наведено обґрунтованих мотивів такої відмови.
Таким чином, за результатами системного аналізу звернення позивача та наданої за результатами її розгляду відповіді, суд дійшов висновку про те, що Головним управлінням Держпраці у Київській області не було належним чином розглянуто звернення позивача, та не було надано обєктивну та всебічну відповідь або ж пояснення стосовно всіх питань, висвітлених у зверненні.
Між тим, в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною саме бездіяльності (пасивної поведінки) відповідача, яка виявилася у не наданні належної відповіді на запит позивача від 12.03.2018 року, належить відмовити, оскільки у цьому випадку ним не було допущено саме бездіяльності, оскільки звернення позивача було розглянуто, надано відповідь, але вказані дії не в повній мірі відповідають вимогам Закону України Про звернення громадян та не надано відповіді по всіх питаннях позивача.
При цьому, згідно положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Враховуючи, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом, та сприяти реальному відновленню порушеного права, приймаючи до уваги відзив відповідача, докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та змінити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо надання неналежної відповіді на запит ОСОБА_1 від 12.03.2018 року у
Крім того, враховуючи те, що відповідачем розглянуто заяву (запит) позивача не у відповідності до вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для зобов'язання Головного управління Держпраці у Київській області розглянути по суті заяву (запит) ОСОБА_1 від 12.03.2018 року та надати відповідь у відповідності до норм встановлених законом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про притягнення до адміністративної відповідальності і зобов'язання Державу Україна в особі Головного управління Держпраці у Київській області протягом 15-ти днів вжити заходів для внесення запису до трудової книжки ОСОБА_1 про укладення трудового договору від 11.06.12 року між ДФ ДП Конріл та ОСОБА_1 для надання копії з реєстраційної книги з номером, датою прийняття і видачі трудової книжки ОСОБА_1 для надання документу для державної служби зайнятості для виконання Закону України "Про зайнятість населення", щоб забезпечити його права на соціальний захист, для надання довідки про роботу на зазначеному підприємстві, із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати за весь час роботи належної форми для ПФУ, для надання належно оформленої трудової книжки, а при її втраті її дубліката та інше згідно заяви від 12.03.18 року та захисту права ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді заяви (запиту) від 12.03.18р та права викривати недопіки в роботі Держави Україна в особі Головного управління Держпраці у Київській області для впливу на поліпшення роботи установи, для відстоювання його прав і законних інтересів шляхом їх визнання окремим пунктом рішення, суд зазначає, що вказане є виключно правом та обовязком відповідача, а тому задоволення таких вимог буде формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, що в свою чергу виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, у свою чергу, не довів належними та обґрунтованими доказами правомірність своїх дій в контексті спірних правовідносин.
Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Керуючись статтями 246-247, 255, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Київській області щодо надання неналежної відповіді на запит ОСОБА_1 від 12.03.2018 року.
Зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області надати, відповідно до вимог чинного законодавства, належну та обґрунтовану відповідь на запит ОСОБА_1 від 12.03.2018 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2