Справа № 440/3708/18
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 грудня 2018 року м. ПолтаваСправа № 440/3708/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2014 по 04.05.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 6 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, призначеної відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язання здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2014 по 04.05.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 6 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 01.01.2014 по 04.05.2014 у відповідності до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 ОСОБА_1 надано строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначено, що недоліки позовної заяви необхідно усунути шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом разом з доказами поважності причин його пропуску.

Натомість 10.12.2018 на виконання вимог ухвали від 28.11.2018 на адресу суду надійшла заява від 07.12.2018 про зміну підстави позову разом з позовною заявою від 06.12.2018, у якій ОСОБА_1 наполягала на тому, що шестимісячний строк звернення до суду з позовною нею не пропущено, оскільки про порушення свого права позивач дізналася з листа відповідача від 04.10.2018 №336/Г-02. Зауважувала, що не погоджується з тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки це має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 28.11.2018, не надано суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом разом з доказами поважності причин його пропуску.

Розглянувши доводи позивача про дотримання строку звернення до суду із цим позовом, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що 05.11.2014 ОСОБА_1 було подано заяву до управління про проведення перерахунку пенсії з 01.01.2014 відповідно до частини першої статті 50, частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Цього ж дня (05.11.2014) управлінням відмовлено у проведенні перерахунку. Крім того, постановою Лубенського міськрайонного суду від 20.11.2014 у справі №539/3702/14-а задоволено позов ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та перерахунок пенсії за період з 05.05.2014 по 02.08.2014 (з урахуванням шестимісячного строку звернення, оскільки позивач звернулася до суду 05.11.2014).

Таким чином, доводи позивача про те, що ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав з листа відповідача від 04.10.2018 №336/Г-02 спростовані матеріалами справи, оскільки заявою ОСОБА_1 від 05.11.2014, листом управління від 05.11.2014 №130/Г-02 на заяву позивача від 05.11.2014, постановою Лубенського міськрайонного суду від 20.11.2014 у справі №539/3702/14-а, підтверджується, що ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав у листопаді 2014 року, однак, з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду звернулася у жовтні 2018 року.

Щодо посилань позивача на частину другу статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма Закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №357/11011//16-а (номер в ЄДРСР 72899965).

Однак, у даному випадку пенсія у розмірі 6 мінімальних пенсії за віком та додаткова пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком ОСОБА_1 не нарахована, тому наведена вище норма на правовідносини, що склалися, не поширюється.

Крім того, спірні виплати є постійними, виплачуються щомісячно і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат, тобто про своє порушене право позивач дізнався після отримання неповних сум виплат.

Водночас аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що строк звернення до адміністративного суду з позовом обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а порушення прав пов'язується саме з моментом прийняття оскаржуваного рішення (вчинення дії чи бездіяльності), а не з датою, яку особа вважає як таку, з якої вона усвідомила, що її права та інтереси порушуються.

Суд наголошує, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України").

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

Позивачем не надано суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом та доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, та не наведено підстав пропуску такого строку, які могли б бути визнані судом поважними.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також відповідно до пункту 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням викладених висновків суду, враховуючи подання позивачем заяви про зміну підстави позову, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили після підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя К.І. Клочко