Справа № 0640/3770/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м.Житомир справа № 0640/3770/18

категорія 8.3.11

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Біляченко Д.О.,

за участю: позивача,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання дій протиправними, скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби України у Житомирській області щодо направлення податкового повідомлення - рішення від 10.04.2018 за № 0-0626 на суму 262,80 грн та податкове повідомлення - рішення № 0-0626 на суму 313,20 грн щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, протиправними та скасувати прийняті податкові повідомлення - рішення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач указувала, що податкові повідомлення - рішення від 10 квітня 2018 р. Головного управління ДФС у Житомирській області є незаконними та такими, що порушують її права, оскільки під час їх винесення не враховано пільгу по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлену для приватних будинків.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання у справі на 21.08.2018.

У зв'язку з неможливістю вирішення справи в судовому засіданні, судом оголошено перерву до 26.09.2018.

Головним управлінням ДФС у Житомирській області в строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження в справі, подано відзив на позовну заяву, з проханням відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти предявлених позовних вимог відповідач стверджує, що діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити, з підстав викладених у позовні заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на міркування наведені у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Установлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 21.05.2002, посвідченого 21.05.2002 приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області та зареєстровано в реєстрі за № 2996, отримала в дар від ОСОБА_3 (Даруватель) житловий будинок в цілому та 0,0623 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: м. Коростень, вул. Енгельська № 48.

Відповідно до вказаного договору жилий будинок належить дарувателеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Коростенською міською держнотконторою 3 грудня 1999 р. № 3-2485, зареєстрованого в Коростенському міському бюро технічної інвентаризації 24 січня 2000 року у реєстраційній книзі за № 6852. Житловий будинок в цілому шлакобетонний, жилою площею 38.7 кв.м., до будинку належать хліви Б,В, огорожа. Земельна ділянка розміром 0,0623 га, яка була відведена дарувателю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Ш-ЖТ№045946, виданого Коростенською міською Радою від 17 травня 2002 р. та зареєстрованого в Книзі запису за № 946.

Пунктом 4 договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 21.05.2002, посвідченого 21.05.2002 приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області та зареєстровано в реєстрі за № 2996, встановлено, що право власності на жилий будинок та земельну ділянку виникає у ОСОБА_2 як обдарованої з моменту нотаріального посвідчення договору.

Згідно із реєстраційним написом, вчиненим на договорі 22.05.2002 Комунальним підприємством "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації", житловий будинок в цілому за адресою: вул. Енгельська, 48, у м. Коростень, зареєстрований у Коростенському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_2 за реєстровим № 6852.

Із довідки та акту про розподіл часток в натурі Комунального підприємства "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради видно, що одноповерховий приватний житловий будинок було розділено на дві квартири.

Відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 09.10.2015, квартира 1 за адресою Житомирська область, м. Коростень, вул. Енгельса, будинок 48, загальною площею 43,8 кв.м., житловою - 13,5 кв.м., та квартира 2 за адресою Житомирська область, м. Коростень, вул. Енгельса, будинок 48, загальною площею 52,2 кв.м., житловою - 28,2 кв.м., на праві приватної власності належить ОСОБА_2.

Рішенням сьомої сесії 7 скликання Коростенської міської ради від 23.06.2016 № 248 "Про запровадження податку на майно на території міста Коростеня та встановлення ставок податку на 2017 рік", зокрема, затверджено Положення про порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по м. Коростень та встановлено на 2017 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по м. Коростеню.

На дванадцятій сесії 7 скликання Коростенська міська рада прийняла рішення від 23.02.2017 № 557 "Про внесення змін до рішення міської ради від 23.06.2016 № 248 "Про запровадження податку на майно на території міста Коростеня та встановлення ставок податку на 2017 рік". Указаним рішенням ставки податку для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування".

10 квітня 2018 року ГУ ДФС у Житомирській області прийняті податкові повідомлення - рішення № 0-0626 та № 0-0626, якими ОСОБА_2, згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, визначені суми податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, за 2017 рік у розмірі 262,80 грн і 313,20 грн, відповідно.

Перевіряючи податкові повідомлення - рішення на відповідність критеріям, установленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Елементи податку на майно визначені розділом XII Податкового кодексу України.

Згідно із пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

За змістом підпункту 266.3.1 пункту 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 вказаної статті ПК України визначено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

У відповідності до пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості в порядку, визначеному в пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що позивач як власник житлової нерухомості є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Втім, позивач вважає, що має пільгу по сплаті зазначеного податку, оскільки в її власності перебуває житловий будинок садибного типу, який розташований на окремій земельній ділянці, загальною площею до 120 кв.м..

У свою чергу із розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік по об'єктах оподаткування, які належать ОСОБА_4 видно, що ГУ ДФС у Житомирській області під час визначення суми податку враховано пільгу у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 кв. метрів (для квартир).

Надаючи оцінку вказаним позиціям сторін, суд ураховує, що пільги із сплати податку встановлені пунктом 266.4 статті 266 ПК України.

Так, у підпункті 266.4.1 пункту 266.4 згаданої статті ПК України визначено, що база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно із пп. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 ПК України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об'єкта/об'єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об'єкта/об'єктів перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об'єкта/об'єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Як було зазначено вище, отриманий позивачем у дар одноповерховий житловий будинок садибного типу по вул. Енгельса 48 в м. Коростені Житомирської області було розділено на дві квартири, про що свідчить акт розподілу часток в натурі КП "Коростенське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради.

Із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованих 10.08.2018, слідує наступне.

Квартира № 1 загальною площею 43,8 кв.м. (житлова площа 13,5 кв.м.) за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Енгельса, будинок 48, належить ОСОБА_2 та складається з: веранди 1-1 пл. 3,9 м.кв., кладової 1-2 пл. 2,1 м.кв., коридору 1-3 пл. 4,3 м.кв., кухні 1-4 пл. 5,5 м.кв., веранди 1-5 пл. 3,9 м.кв., кімнати 1-6 пл. 13,5 м.кв., вітальні 1-7 пл. 10,6 м.кв. До квартири належить: ганок "а-1", літня кухня "Б", сарай "В", туалет "Т", 1/2 колодязя "К", частина огорожі.

Квартира № 2 загальною площею 52,2 кв.м. (житлова площа 28,2 кв.м.) за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Енгельса, будинок 48, належить ОСОБА_2 та складається з: веранди 2-1 пл. 6,7 м.кв., коридору 2-2 пл. 7,8 м.кв., кухні 2-3 пл. 9,5 м.кв., кімнати 2-4 пл. 8,8 м.кв., кімнати 2-5 пл. 19,4 м.кв. До квартири належить: гараж "Г", 1/2 колодязя "К", частина огорожі.

Право власності позивача на квартири зареєстровано відповідно до свідоцтв про право власності від 09.10.2015 та на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Коростенського міськрайонного управління юстиції від 09.10.2015.

Одночасно суд ураховує, що окремий технічний паспорт на кожну квартиру виготовлено не було.

Матеріалами справи підтверджено, що 23 вересня 2015 року КП "Коростенське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради за замовленням ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вулиці Енгельса № 48 в місті Коростень, в якому відображено план житлового будинку № 48, господарських будівель та споруд, а також указано експлуатацію приміщень до плану садибного (індивідуального) будинку, зокрема зазначено, що загальна площа будинку становить 96,0 кв.м., житлова 41,7 кв.м., допоміжна 54,3 кв.м., з яких по квартирі № 1 загальна площа 43,8 кв.м., житлова площа 13,5 кв.м, по квартирі № 2 загальна площа 52,2 кв.м., житлова площа 28,2 кв.м..

Характеристика будинку, господарських будівель та споруд, наведена в технічному паспорті, свідчить на користь висновку, що фактично у власності та використанні позивача перебуває житловий будинок із допоміжними приміщеннями будинку, у тому числі однією вбиральнею та системою опалення.

В судовому засіданні позивач наголошувала, що в будинку проживає вона та сім'я її сина. Житловий будинок розподілено лише з метою відокремлення її побуду від побуду сім'ї сина, а саме розподілу комунальних витрат на кожну сім'ю. При цьому вказала, що доходу від розподілу житлового будинку вона не отримує.

Також суд ураховує, що поділ земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою Житомирська область, м. Коростень, вул. Енгельса, 48, не проводився.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 96,0 кв.м., який розділено на 2 квартири, за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Енгельса, 48, та є одним об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2017 році.

За наведених обставин, суд вважає, що під час обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік база оподаткування об'єкту житлової нерухомості, що належить позивачу, повинна була бути зменшена на пільгу, встановлену пп. "б" пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи викладене, а також ураховуючи те, що загальна площа домоволодіння за адресою Житомирська область, м. Коростень, вул. Енгельса, 48, яка належить позивачу не перевищує 120 кв.м. (максимальний розмір пільги на яку може бути зменшено база оподаткування для житлового будинку), суд скасовує податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Житомирській області від 10 квітня 2018 року за №№ 0-0626, 0-0626, якими ОСОБА_2 визначено суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 262,80 грн і 313,20 грн, відповідно, як протиправні.

Щодо визнання дій відповідача щодо направлення податкових повідомлень - рішень протиправними, то суд ураховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням предмет спору у даній справі та завдання адміністративного судочинства України, суд вважає, що визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень відповідача від 10.04.2018 є найбільш ефективним способом відновлення порушених прав позивача та додаткового захисту шляхом визнання протиправними дій контролюючого органу щодо направлення цих податкових повідомлень - рішень не потребують.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є частково обґрунтованими.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,11500, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир,10003, ідентифікаційний код 39904577) про визнання дій протиправними, скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 10 квітня 2018 р. № 0-0626 та № 0-0626.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повне судове рішення складене 03 жовтня 2018 року