Справа № 761/23209/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
11 грудня 2018 року м. Київ
Колегією суддів за моєю участю розглянуто справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Лісничука Вадима Борисовича, третя особа - Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Лісничука Вадима Борисовича, третя особа : Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення вирішено передати за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що адресою місця реєстрації позивача: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта позивача, де зазначено вказане зареєстроване місце проживання, що знаходиться поза межами Шевченківського району м. Києва та разом з цим, позивачем не було надано доказів на підтвердження місцезнаходження і перебування позивача за адресою: АДРЕСА_2 що знаходиться в Шевченківському районі м. Києва.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог статті 26 КАС України дана адміністративна справа підлягає розгляду за місцем місцезнаходженням відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, двоє з трьох суддів колегії суддів погодилися з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для розгляду справи Шевченківським районним судом м. Києва - відсутні та прийшли до висновку, що спірне рішення є законним та обґрунтованим.
З таким висновком не погоджуюсь з огляду на наступне.
Як вбачається зі змісту позовних вимог предмет даного спору є скасування акта індивідуальної дії, який прийнято стосовно конкретної фізичної особи.
Відповідно до приписів частини 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, які прийняті стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.
У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.
Тобто положеннями вказаної норми законодавцем визначено альтернативну підсудність розгляду адміністративним судом відповідної категорії справ, яку позивач має можливість обрати на власний розсуд, а саме: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або за місцезнаходженням відповідача.
Як встановлено судом, позивач вирішив звернутись до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав до адміністративного суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його перебування.
Разом з цим, суд першої інстанції вирішуючи, що даний спір повинен розглядатись адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача фактично позбавив позивача наданого йому Законом права вибору суду.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, зареєстрованим у встановленому законодавством порядку місцем проживання ОСОБА_1 згідно даних паспорту є АДРЕСА_1.
Звертаю увагу, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Тобто, з наведеного вбачається, що позивач позбавлений права звернутись за захистом своїх прав до суду за зареєстрованим у встановленому законодавством порядку місцем його проживання.
При цьому, згідно наданого до матеріалів справи договору оренди квартири вбачається, що позивач орендує квартиру за адресою АДРЕСА_2, що в даному випадку може бути належним доказом, що підтверджує місце перебування позивача.
Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 22.06.2018 було відкрито провадження у даній справі та розпочато її судовий розгляд.
З огляду на зазначене, вважаю, що вирішення даного спору саме Шевченківським районним суду м. Києва сприятиме дотриманню принципу процесуальної економії та швидкому розгляду справи в цілому.
У Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожній особі гарантується право на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6)
Практика Європейського суду щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 § 1, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Разом з цим, вважаю за необхідне зазначити, що судочинство, яке здійснюється з порушенням наведених правил, не може вважатися правосуддям, оскільки вирішення справи неповноважним складом суду належить до безумовних підстав перегляду судових рішень.
Водночас, суди однієї ланки мають однакову компетенцію і рівні можливості щодо розгляду будь-якої справи, яка за предметною підсудністю віднесена до їхньої юрисдикції. Виходячи з цього в частині 2 статті 25 КАС України установлено, що в разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи, така справа розглядається місцевим адміністративним судом за вибором позивача.
Не можна вважати неповноважним склад суду, який розглянув справу, порушену без дотримання правил територіальної підсудності, тобто встановленого процесуальним законодавством порядку розподілу справ між судами одного й того самого рівня залежно від території, на яку поширюється їхня юрисдикція.
Правила територіальної підсудності не передбачають процесуальних переваг суду якої-небудь ланки над судом того самого рівня.
Таким чином, саме по собі недотримання правил територіальної підсудності не впливає і не може вплинути на визначення того, чи був склад суду повноважним
У зв'язку з тим, що у позивача не було можливості звернутись до суду з адміністративним позовом за зареєстрованим у встановленому законодавством порядку місцем проживання, зважаючи на подані позивачем докази щодо місця його перебування, а також з урахуванням дотримання принципу процесуальної економії та забезпечення доступу права до правосуддя, приходжу до висновку, що даний спір відповідно до положень частини 1 статті 25 КАС України підлягає розгляду за вибором позивача Шевченківським районним судом м. Києва.
Суддя А.Б. Парінов