Справа № 826/2937/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2937/18 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Київській області про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 30.11.2017р. №2165, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 29.12.2017р. №781 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції;

- поновити позивача на посаді поліцейського взводу №1 роти №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» ГУ НП в Київській області;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 30.11.2017р. №2165 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського взводу №1 роти №1 ППСПОП «Миротворець» ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_3.» за порушення службової дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, в частині дотримання законодавства неухильного виконання наказів начальників, а саме: вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», пунктів 2.5, 2.10, 2.3Б та 12.1 Правил дорожнього руху України, які виявилися у відмові від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди будучи причетним до неї, у недопущенні дорожньо-транспортної пригоди, невиконанні наказів начальників щодо недопущення порушень вимог Правил дорожнього руху України, поліцейського взводу №1 роти №1 ППСПОП «Миротворець» ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 29.12.2017р. №781 о/с «По особовому складу» відповідно до п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно д о Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік).

Підставою прийняття зазначеного наказу був наказ від 30.11.2017р. №2165.

Не погоджуючись з оскаржуваними наказами, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги стосовно визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 30.11.2017р. №2165 та від 29.12.2017р. № 781 о/с «По особовому складу» задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про поновлення позивача на посаді поліцейського взводу №1 роти №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» ГУ НП в Київській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції у Київській області.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно преамбули статуту, він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 2 Статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Отже, беззаперечною умовою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання конкретних актів законодавства та наказів і інших відомчих нормативно-правових актів.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до ч. 6 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Статтею 12 Закону України «Про національну поліцію» визначено види дисциплінарних стягнень, до яких належать: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися: тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У відповідності до ст.14 Закону України «Про національну поліцію» про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ, як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Проте, жодних імперативних обмежень щодо встановлення того чи іншого виду дисциплінарної відповідальності законодавцем не встановлено, окрім того, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до дискреційних повноважень органу, який вільний у виборі останнього.

Відповідно до вимог статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до частини 5 статті 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Відповідно до п. 5.1. Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12.03.2013, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Згідно з п. 5.1., 5.2. Інструкції, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до абз. 9 п. 6.2.2. Інструкції, одним з обов'язків виконавця (голови, члена комісії з проведення службової перевірки) є: після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС стосовно якої проводилося службове розслідування знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства.

П. 6.3. Інструкції також передбачено перелік прав особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування:

- отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування (п. 6.3.1);

- брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування (п. 6.3.2.);

- висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); (п. 6.3.3);

- за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України (п. 6.3.5);

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України (п. 6.3.6.).

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог п. 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», на виконання вимог ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції, Головним управлінням Національної поліції в Київській області виданий наказ №2069 від 20.11.2017р., яким призначено службове розслідування за інформацією про порушення Правил дорожнього руху України поліцейським взводу №1 роти №1 ППСПОП «Миротворець» ГУНП в Київській області сержантом поліції ОСОБА_3

За результатами вказаного розслідування складено висновок від 23.11.2017р., затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Київській області полковником поліції ОСОБА_4 27.11.2017р.

Зі змісту висновку службового розслідування убачається, що «У ході проведення службового розслідування встановлено, що 15.11.2017 ОСОБА_3 перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mersedes Benz Е220», номерний знак НОМЕР_1 (держави Польща), рухаючись по вул. Короленка в м. Бровари, не врахувавши безпечної дистанції та швидкості руху, допустив зіткнення з задньою частиною автомобіля марки «TOYOTA COROLA», н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, який рухався у попутному напрямку.

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 залишив місце події, однак був затриманий небайдужими жителями м. Бровари.

У подальшому, під час спілкування працівників Броварського ВП ГУНП в Київській області з ОСОБА_3 було встановлено, що останній керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

На пропозицію працівників поліції пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння, ОСОБА_3 в присутності свідків відмовився.

Того ж дня, відносно ОСОБА_3 складено адміністративні протоколи серії БД № 008705 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, серії БД № 326421 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, серії БД № 008704 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 та постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 559822 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_3 перебував поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї.

Опитаний ОСОБА_3 пояснив, що 15.11.2017 близько 12.00 у власних справах приїхав на власному автомобілі у м. Бровари, Київської області до свого знайомого та залишив авто біля парковки по вул. Корольова, де протягом дня вживали алкогольні напої.

Близько 17.40 у зв'язку з виниклою необхідністю їхати до місця свого проживання у м. Вишневе, Київської області ОСОБА_3 сів за кермо свого автомобіля «Mersedes Benz Е220», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Корольова у м. Бровари, не встигши загальмувати, допустив зіткнення з іншим автомобілем, а саме «TOYOTA COROLA», н.з. НОМЕР_2.

Відразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 вийшов з автомобіля щоб перевірити чи наявні пошкодження на автомобілях та чи потребують допомоги водій та пасажири іншого авто. Пересвідчившись що медичної та іншої допомоги учасники ДТП не потребують він став чекати наряд поліції, який було викликано водієм іншого авто.

Також приблизно через 30 хвилин ОСОБА_3 щоб не перешкоджати та не перекривати рух іншим автомобілям, перегнав свій автомобіль від місця ДТП на відстань близько 30 метрів.

Прибувши на місце дорожньо-транспортної пригоди працівники Броварського ВП ГУНП в Київській області, повідомили йому, що йому необхідно пройти тест на стан алкогольного сп'яніння на що він відмовив. Протягом наступної години працівниками Броварського ВП було складено чотири протоколи про адміністративні правопорушення зі змістом яких його не ознайомили».

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що підставою для звільнення з органів внутрішніх справ є притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що, на думку скаржника, є протиправним, оскільки постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 122-4 КУпАП, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, оскільки, як вірно було встановлено судом першої інстанцій та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивача звільнено не за вчинення адміністративного правопорушення, а за порушення службової дисципліни.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Проте, в супереч наведеної норми, позивач не повідомив безпосереднього керівника про обставини які склалися 15.11.2017 року. Твердження позивача про те, що він не керував транспортним засобом, а за кермом була інша особа, вказує на те, що позивач як працівник поліції, не виконав вимоги Закону, та не припинив протиправні дії невстановленої особи, яка залишила місце ДТП до прибуття поліції.

Крім того, колегія суддів критично оцінює посилання позивача на те, що під час скоєння ДТП він не перебував за кермом автомобіля, що на його переконання підтверджується судовим постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року, оскільки з відібраних пояснень, написаних ним власноруч, позивач зазначив, що саме він перебував за кермом автомобіля під час скоєння ДТП, і доказів написання пояснень під тиском позивач не надав.

Таким чином, на переконання колегії суддів, обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку є доведеними і доводи апеляційної скарги не спростовують цього. Тяжкість застосованого до позивача виду дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому дисциплінарному проступку.

Окремо колегія суддів зазначає, що в даному випадку, особою було вчинено діяння, несумісне з посадою скаржника та яке виходить за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року - залишити без змін.

Повний текст постанови складено « 10» грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

v