Справа № 160/7419/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2018 року Справа № 160/7419/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Українсько-Литовсько-Британського Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Скарб» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на те, що мав взаємовідносини з ТОВ «Інтерсенд ЮА» на підставі договору купівлі-продажу №175 від 23.01.2015 року, за умовами якого було придбано товар, найменування, кількість та вартість якого встановлювалась у специфікаціях до договору, розрахунки проведені в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями. Придбаний товар було реалізовано на користь контрагентів. Зауважую, що має всі первинні документи, які підтверджують формування показників податкової звітності та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства. Первинні документи відповідають вимогам діючого законодавства, містять всі необхідні реквізити, а отже є такими, які підлягають обовязковому врахуванню як бухгалтерському, так і в податковому обліку. Окремо зазначив, що визнання винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205 та ч.1 ст.358 КК України, не виключає можливість здійснення ТОВ «Інтерсенд ЮА» реальних господарських операцій, оскільки у вироку Печерського районного суду м. Києва, який став підставою для висновків відповідача про нереальність господарських операцій, не досліджувались та не встановлені обставини щодо господарської діяльності позивача із зазначеним контрагентом, а отже вирок не стосується предмету доказування. Юридична відповідальність має індивідуальний характер, а тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 р. відкрито провадження по вказаній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Підготовче судове засідання призначено на 25 жовтня 2018 року о 10:00.
У вказаній ухвалі відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
24 жовтня 2018 року на адресу суду від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він заперечує проти доводів адміністративного позову, посилаючись на законність прийнятого податкового повідомлення-рішення, просить відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що позивачем було відмовлено у надання пояснень та підтверджуючих документів на запит відповідача від 04.12.2017 року. Результати дослідження діяльності ТОВ «Інтерсенд ЮА» у лютому-березні 2015 року вказують на те, що метою його створення є лище оформлення документообігу нереальним господарським операціям для мінімізації сплати податкових зобовязань інших підприємств, в тому числі позивача. Аналізом ЄРПН встановлено відсутність придбання ТОВ «Інтерсенд ЮА» товару, який в подальшому було реалізовано позивачу у лютому-березні 2015 року. Крім того, відповідачем отримано вирок Печерського районного суду м.Києва від 26.01.2016 року, відповідно до якого підозрюваного директора ТОВ «Інтерсенд ЮА» було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205 та ч.1 ст.358 КК України. Оскільки вироком суду ТОВ «Інтерсенд ЮА» визнано фіктивним, тому неможливо підтвердити правомірність віднесення сум до складу податкового кредиту та до складу валових витрат за лютий-березень 2015 року по взаємовідносинам з даним контрагентом-постачальником. Таким чином, первинні документи, які складені ТОВ «Інтерсенд ЮА» по взаємовідносинам з СП ТОВ НВП «Скарб» є неправомірно складеними, носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь-яких господарських операцій між вказаними підприємствами.
25 жовтня 2018 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 21.11.2018 року 09:40.
19 листопада 2018 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що твердження контролюючого органу про ненадання документів при проведенні перевірки є безпідставним, оскільки надання позивачем листом відповіді про відмову стало підставою для проведення перевірки. Запит про надання документів під час проведення перевірки контролюючим органом не надавався. При цьому незабезпечення платником податків зберігання первинних документів та/або ненадання платником податків контролюючим органа оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених Податковим кодексом України тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 грн., проте позивачем було отримано лише оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Щодо неналежної обачності зазначено, що прояв належної обачливості при виборі контрагента передбачає перевірку його правоздатності, тобто встановлення юридичного статусу, зясування наявності у особи повноважень на вчинення юридично значущих дій від імені контрагента, факт ознайомлення платника з відомостями із Єдиного державного реєстру та відкритими для доступу офіційними базами податкового органу є підтвердженням належної обережності платника.
21 листопада 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 03.12.2018 року 10:40.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив її задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію №397359 Українсько-Литовсько-Британського Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Скарб» зареєстровано 13.11.1998 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області.
Відповідно до Свідоцтва №03612390 Українсько-Литовсько-Британського Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Скарб» зареєстроване платником податку на додану вартість.
З матеріалів справи встановлено, що з 23.03.2018 року по 27.03.2018 року на підставі повідомлення від 14.03.2018 року №626 та відповідно до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.03.2018 року №1521-п, згідно з пп.191.1.1 п. 191.1 ст.19, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, у звязку з не наданням СП ТОВ НВП «Скарб» на запит відповідача пояснень та їх документального підтвердження, посадовою особою ГУ ДФС у Дніпропетровській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка СП ТОВ НВП «Скарб» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ «Інтерсенд ЮА» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.
- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік у сумі 152 196 грн.;
Не погоджуючись з наведеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.
Як з'ясовано судом у ході розгляду справи, до висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства контролюючий орган прийшов у зв'язку з тим, що, за його переконанням, позивач у перевіряємому періоді не мав реальних господарських операцій зі своїм контрагентом, а саме операції не мали реального товарного характеру. Оскільки вироком суду ТОВ «Інтерсенд ЮА» визнано фіктивним, тому неможливо підтвердити правомірність віднесення сум до складу податкового кредиту та до складу валових витрат за лютий-березень 2015 року по взаємовідносинам з даним контрагентом-постачальником. Таким чином, на думку відповідача, первинні документи, які складені ТОВ «Інтерсенд ЮА» по взаємовідносинам з СП ТОВ НВП «Скарб» є неправомірно складеними, носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь-яких господарських операцій між вказаними підприємствами.
У відповідності до п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.
Стаття 44 Податкового кодексу України визначає вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
Так, відповідно до абзацу першого пункту 44.6 ст. 44 ПК у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абзац другий цього пункту).
Зміст наведених правових норм свідчить, що обов'язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов'язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці органами державної податкової служби. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 ст. 44 ПК прирівнюється до їх відсутності.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Як визначено у пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Розділу III Податок на прибуток підприємств Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на момент вининення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.
Як вбачається з матеріалів справи, між СП ТОВ НВП «Скарб» та ТОВ «Інтерсенд ЮА» було укладено договір купівлі-продажу №175 від 23.01.2015 року, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товару та сплатити за нього на умовах договору. Згідно з п.1.2 договору, найменування, одиниця виміру, кількість, вартість, якість товару визначається специфікаціями, які є невідємною частою цього договору.
Відповідно до специфікацій до договору, на адресу позивача було поставлено наступний товар: заготівки в/л з бронзи ОЦС, пруток бронзовий, втулки з бронзи, заготівки вкладишів з бронзи, заготівки в/л з латуні, заготівки з латуні з мех.обробкою, заготівки вкладиша верхн. та нижн. з бронзи, заготівки втулки з бронзи, заготівка частин гайки з бронзи, заготівки під втулку з бронзи, заготівка кільця з міді, заготівка частини гайки з бронзи.
На підтвердження виконання умов наведеного договору позивач надав до суду наступні документи: договір №175 від 23.01.2015 року, специфікації до договору, накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, виписки по рахунку підприємства.
На підтвердження подальшої реалізації товару, позивачем до суду були надані наступні документи: договори поставки укладені з іншими контрагентами, специфікації, рахунки-фактури, видаткові-накладні, довіреності на отримання ТМЦ, товарно-транспортні накладні.
В той же час, по контрагенту позивача ТОВ «Інтерсенд ЮА» наявні докази, що обмежують можливість виконувати господарскі зобов'язання за вищезазначеним договором купівлі-продажу, а саме:
- згідно податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (звіт за формою 1-ДФ) за 1 квартал 2015 року на підприємстві працювала одна особа директор. Фінансовий звіт субєкта малого підприємництва та декларація з податку на прибуток за 2015 рік підприємством не надано;
- згідно ЄРПН встановлено відсутність придбання ТОВ «Інтерсенд ЮА» втулок з бронзи та заготівок в асортименті, що були реалізовані на СП ТОВ НВП «Скарб» у лютому-березні 2015 року.
В подальшому, вищезазначені документи невстановленими слідством особами були передані до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві для реєстрації ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА».
Підписання ОСОБА_5 реєстраційних документів ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА» дало змогу невстановленим слідством особам здійснювати незаконну діяльність, користуватися печаткою підприємства, прикриваючись фактом державної реєстрації вказаного товариства.
Дії ОСОБА_5, який зареєстрував (створив) ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА» здійснювалися в порушення законодавчих актів України, що регулюють діяльність суб'єктів підприємництва.
Крім цього, ОСОБА_5, 30.09.2014 року, в денний період часу підробив документи ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА» з метою їх використання іншими особами.
Так, для досягнення своєї злочинної мети ОСОБА_5, передав невстановленій слідством особі копію свого паспорту громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, необхідні для складання статутних та реєстраційних документів підприємства, при цьому достовірно знаючи, що фактично частку статутного фонду не вносив, до статутного фонду його не передавав та не від кого не приймав як засновник, і не збирався, як вказано в цих документах, займатись підприємницькою діяльністю, а також усвідомлюючи, що в подальшому, статутні документи ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА», які надають право на перереєстрацію підприємства, проведення підприємницької діяльності та отримання від неї прибутку, будуть використані іншими особами шляхом подання у відповідні державні органи.
Підроблення ОСОБА_5 офіційних документів ТОВ «ІНТЕРСЕНД ЮА», які посвідчувалися приватним нотаріусом, дало змогу невстановленій слідством особі здійснювати незаконну діяльність, користуватися печаткою підприємства, прикриваючись фактом державної реєстрації вказаного товариства.
Такі дії органом досудового розслідування кваліфіковані ч. 1 ст. 205 КК України як фіктивне підприємництво, тобто придбання субєкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності та за ч.1 ст.358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, з метою його подальшого використання.
ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205 , ч.1 ст.358 КК України, в обсязі підозри.
Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Частиною 1 ст. 205 Кримінального кодексу України передбачено, що фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.
Відповідно до частини 1 ст. 358 Кримінального кодексу України підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, субєктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов'язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
З матеріалів справи встановлено, що первинні документи по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Інтерсенд ЮА», від імені контрагента підписано директором підприємства ОСОБА_5 при цьому, фінансово-господарську діяльність ТОВ «Інтерсенд ЮА», згідно вироку суду, директор не здійснював, а отже документів по взаємовідносинам з контрагентами не підписував, товарів не поставляв, розрахунковими рахунками не керував, податкову звітність не складав та не підписував, нікому цього не доручав.
Крім того, суд зазначає, що виходячи з положень ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктів п.2.4., 2.5., 2.13. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, первинний документ повинен мати такий обов'язковий реквізит, як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які підтверджують фактичне здійснення операцій та одним з обов'язкових реквізитів яких є особистий підпис уповноваженої особи, яка підписала цей документ на підтвердження фактичного здійснення господарської операції.
Окрім того, як зазначалось вище, згідно з податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (звіт за формою 1-ДФ) за 1 квартал 2015 року на підприємстві працювала одна особа директор ТОВ «Інтерсенд ЮА» ОСОБА_5, проте факт його причетності до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства спростовано зазначеним вище вироком суду.
Докази того, що господарську діяльність від імені ТОВ «Інтерсенд ЮА» здійснювали інші особи в матеріалах справи відсутні.
Також суду бере до уваги те, що згідно ЄРПН встановлено відсутність придбання ТОВ «Інтерсенд ЮА» втулок з бронзи та заготівок в асортименті, що були реалізовані на СП ТОВ НВП «Скарб» у лютому-березні 2015 року. Наведене свідчить про неможливість встановлення походження такого товару.
Суд зазначає, що сама лише наявність у платника податків податкових накладних, виписаних від імені його контрагента, не є достатньою підставою для відображення валових витрат, якщо особи, від імені яких складено такі документи заперечують свою участь у діяльності цих товариств, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, виписані від їх імені первинні документи не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому відображення валових витрат є безпідставним.
Виписані невстановленими особами від імені контрагенту податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту та формування на їх підставі валових витрат є безпідставними.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що документи підписані від імені ТОВ «Інтерсенд ЮА» не встановленими особами не можуть слугувати належними та допустимими підставами для формування показників податкового обліку СП ТОВ НВП «Скарб».
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність реального характеру господарських відносин між СП ТОВ НВП «Скарб» та ТОВ «Інтерсенд ЮА», а відтак висновки контролюючого органу є правомірними та відповідають дійсним обставинам справи.
Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів, що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Позивачем під час розгляду справи не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що він перевірив повноваження особи, яка діяли від імені директора ТОВ «Інтерсенд ЮА».
Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність розумних економічних причин для укладання угод з контрагентом, понесення витрат у зв'язку з цим та їх в обліку та, відповідно, формування спірних сум податкових вигод.
Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентом позивача.
При цьому, суд враховує, що наявність оплати за спірними операціями сама по собі також не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного у сукупності, не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю підприємств - учасників спірних операцій.
Таким чином, під час розгляду справи, в порядку виконання вимог ст.77 КАС України, не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій та свідчить про необґрунтованість отриманої позивачем податкової вигоди.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків акту перевірки щодо оцінки обставин взаємовідносин позивача із зазначеним контрагентом та відносно безпідставності формування спірних сум податкових вигод.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, виконано покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, у зв'язку із чим є правомірним, а тому не підлягає скасуванню.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 13 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1