Справа № 161/15314/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3250/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Оліферчука Олександра Сергійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Філюк Т. М. о 16 год 04 хв. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Оліферчука Олександра Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Оліферчука О. С., в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 24 вересня 2018 року серії EАВ № 617904, якою на нього накладено адміністративне стягнення, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Постанову серії ЕАВ № 617904 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 відповідно до частини першої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасовано. Звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, інспектор роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Оліферчук О. С. подав апеляційну скаргу на нього, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції правильно встановлено факт наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, однак, не враховано, що до компетенції адміністративного суду при вирішенні справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності не належить вирішення питання про притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності та встановлення малозначності адміністративного правопорушення, оскільки такі повноваження надані особам та органам, уповноваженим відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши головуючого суддю, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 вересня 2018 року інспектором роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Оліферчуком О. С. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії EАВ № 617904, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки OPEL VEСTRA, державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по проспекту Президента Грушевського в м. Луцьку з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив вимоги підпункту «в» пункту 31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, однак, з врахуванням його малозначності, позивача слід звільнити від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до пункту 31.4.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Згідно з частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як видно з наданого відповідачем відеозапису з персонального нагрудного відеореєстратора поліцейського, ОСОБА_2 рухався по проспекту Президента Грушевського в м. Луцьку з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив вимоги підпункту «в» пункту 31.4.3 ПДР.

Висновок суду першої інстанції про усунення позивачем вказаної несправності відразу після зупинки його працівниками поліції не підтверджується жодними доказами, оскільки наявність вказаної обставини неможливо встановити із відеозапису з персонального нагрудного відеореєстратора поліцейського.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу оскарженою постановою.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд звертає увагу на те, що за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено штраф в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який підлягає застосуванню до правопорушника у разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому приписи пункту 4 частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України надають суду право змінювати захід стягнення, однак звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення може лише орган (посадова особа), уповноважений вирішувати таку справу, що судом першої інстанції враховано не було.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 286, 310, 315, 317 321, 322, Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Оліферчука Олександра Сергійовича задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року у справі № 161/15314/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Оліферчука Олександра Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич