Справа № 820/4957/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 грудня 2018 р. № 820/4957/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сагайдака В.В.,

при секретарі судового засідання - Молчановій О.М.,

за участі: представника відповідача - Юрчик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 31.08.2018 р., просить суд:

скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.04.2018 року №, №, №, №, №, №004761315, № та від 07.08.2018 року №5, №5;

скасувати рішення від 07.08.2018р. №5;

скасувати вимогу від 07.08.2018 року №Ф-5.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення від 27.04.2018 року №, №, №, №, №, №004761315, № та від 07.08.2018 року №5, №5; рішення від 07.08.2018р. №5 та вимога від 07.08.2018 року №Ф-5, що складені Головним управлінням ДФС у Харківській області ґрунтуються на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні з посиланням на відзив на позовну заяву(а.с.74-79).

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області, на підставі наказу від 12.02.2018 р. №936 «Про проведення документальної планової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_2.», направлення на перевірку №543 від 05.03.2018 р., повідомлення від 12.02.2018 р. №107, наказу №1925 від 20.03.2018 р. «Про продовження терміну проведення планової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_2.»(а.с.1431478 том 3), проведена документальна планова виїзна перевірка ФО-П ОСОБА_2 щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 роки, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 роки.

За результатами перевірки складено акт від 03.04.2018 за №1202/20-40-13-15-07/НОМЕР_1(а.с.12-48 том 1), висновками якого встановлені наступні порушення:

п. 44.3 п.п 44.4ст. 44 ПКУ;

п. 44.6, п.44.3 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 ПКУ, а саме: не ведення обліку доходів та витрат за період з 01.01.2015р по 31.12.2017р.;

п.п. 176.2 б) ст. 176 ПКУ та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПАУ від 24.12.2010р. №1020 за 2015р.;

пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2 п.177.4 ст. 177 ПКУ, занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 202 264,86грн., в т.ч. за 2015р. - 10242,45грн, 2016р - 36 322,83грн.; за 2017- 155 699,58грн.;

п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ, занижено суму військового збору 16 924,41грн., в т.ч. за 2015р. - 922,54грн., 2016р.- 3026,91грн., 2017р.-12974,97грн.;

ч.2 п.1 ст.7, п.11 ст.8 , п.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 138 333,11грн., в т.ч. за 2015р. - 16 047,49грн., за 2016рік- 21 390,58грн., за 2017рік - 100 895,04грн.;

п.198.1,п.198.5, п.198.6 ст.198, п.189.1 ст.189 ПКУ, в результаті чого занижено податок на додану вартість, за 2015 - 3132,00грн.;

п.201.10 ст.201 ПКУ (в редакції, що діяла протягом 2015-2017рр.), в частині несвоєчасної реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. на загальну суму ПДВ 5 450 грн.;

несвоєчасна реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних при виникненні податкових зобов'язань за період жовтень 2015р.-жовтень 2017р., чим порушено вимоги п.201.10 ст.201 ПКУ;

п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПКУ, а саме: порушення дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету;

п.п.1.4 п.161 та ст.168 ПКУ, а саме: порушення дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) військового збору до бюджету.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті:

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 27.04.2018 р.(а.с.49 том 1);

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.04.2018 р. №Ф-(а.с.50 том 1).

податкові повідомлення-рішення №, №, №, №, №, №, №, №004761315, № та № (а.с.46-53 том 3).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями ФОП ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

При цьому в порядку ст.56 Податкового кодексу України оскаржував зазначені вище рішення до ДФС України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 04.07.2018 року №9558/Г/99-99-11-02- 01-14 (а.с.54-63 том 3) Державною фіскальною службою України:

скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 27.04.2018 року № в частині визначення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов'язанням - 156895,74 грн. і застосованих штрафних санкцій у розмірі 39223,84 грн., та № в частині визначення грошового зобов'язання з військового збору за податковим зобов'язанням - 13074,64 грн. та застосованих штрафних санкцій у розмірі 3268,66 грн., а в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін;

скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 27.04.2018 року №;

залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 27.04.2018 року №, №, №, №, №, №004761315, №.

Скаргу ФОП ОСОБА_2 - задоволено частково.

Зобов'язано ГУ ДФС у Харківській області врахувати дане рішення до рішення ДФС від 05.06.2018 року №5066/Г/99-99-02-02-02-25, прийнятого за результатами розгляду скарги з питання нарахування єдиного внеску.

У зв'язку з чим, позивачем збільшено позовні вимоги відповідною заявою (а.с.39-44 том 3).

В свою чергу, ГУДФС у Харківській області, з урахуванням рішення про результат розгляду скарги від 04.07.2018 року №9558/1799-99-11-02-01-14 ДФС України, прийнято:

податкове повідомлення-рішення №5 від 07.08.2018 року за платежем «військовий збір» на загальну суму 4812,21 грн. (за податковим зобов'язанням 3849,77 грн. та за штрафними санкціями 962,44 грн.) (а.с.169 том 3);

податкове повідомлення-рішення №5 від 07.08.2018 року за платежем «податок на доходи фіз. осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування» на загальну суму 56711,40 грн. (за податковим зобов'язанням 45369,12 грн. та за штрафними санкціями 11342,28 грн.)(а.с.168 том 3);

рішення №5 від 07.08.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 8191,63 грн.(а.с.170 том 3);

вимога від 07.08.2018 р. №Ф-5 про сплату боргу з єдиного внеску на суму 66956,80 грн.(а.с.171 том 3).

У зв'язку з прийнятими контролюючим органом рішень, позивачем уточнені позовні вимоги відповідною заявою(а.с.158-160 том 3).

Вирішуючи спір по суті, суд вказує, що ч. 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом під час розгляду справи встановлено, що контролюючий орган, під час перевірки та з урахуванням рішень про розгляд скарг позивача, прийшов до висновку про неправомірне включення до складу валових витрат вартості придбання запчастин для автомобілів, їх ремонту у 2017 р. та коштів на відрядження.

Контролюючим органом в акті перевірки вказано, що позивачем до складу валових витрат за 2017 рік віднесено запчастини для автомобілів та їх ремонту, чим порушено п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПКУ та п.п. 26 п. 6 Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 №550, згідно з яким утримання транспортного засобу - це забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов'язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.

В порушення п. п. 177.4 ст. 177 ПКУ безпідставно нараховано кошти на відрядження на загальну суму: 230722,46 грн., а саме: у 2015 році-76758,50 грн. у 2016 році - 20707,46 грн. у 2017році- 133256,50 грн. та зайво віднесені до витратної частини запчастини для автомобілів та їх ремонту у 2017 р. на загальну суму 263133,64 грн.

На підтвердження витрат, що пов'язані з провадженням господарської діяльності позивача, а саме ремонту та купівлю запчастин, останнім до матеріалів справи надані копії документів: актів виконаних робіт №21666, №17764, №21876, №21690, №24231, №21690, №1193; видаткових накладних від 22.05.2015 р., від 21.05.2015 р., від 20.05.2015 р., від 10.06.2015 р., від 27.06.2015 р., від 15.03.2016 р., від 16.03.2016 р., від 20.05.2017 р., від 29.06.2017 р., від 23.06.2017р., від 26.06.2017 р., від 03..06.2017 р., від 13.07.2016 р., від 23.01.2017 р., від 24.01.2017 р., від 14.07.2016 р., від 20.07.2015 р., від 16.07.2016 р., від 20.01.2017р., від 21.01.2017 р., від 18.01.2017 р., від 23.08.2017 р., від 14.09.2017 р., від 16.01.2017 р., від 22.10.2015 р., від 28.07.2015 р., від 26.08.2015 р., від 27.07.2015 р., від 09.06.2015 р., від 27.03.2015 р., від 27.07.2015 р., від 15.01.2016 р., від 26.08.2015 р., від 27.03.2015 р., від 09.06.2015 р., від 15.01.20156 р., від 21.08.2015 р., від 27.05.2015 р., від 25.03.2016 р., від 07.09.2016 р., від 02.12.2015 р., від 15.04.2015 р., від 07.06.2017 р., від 20.07.2015 р., від 23.05.2015 р., від 27.06.2015 р., від 27.09.2017 р., від 01.03.2017 р., від 24.11.2015 р., від 29.07.2016 р., від 28.04.2015 р., від 03.07.2015 р., від 23.05.2015 р., від 05.03.2015 р., від 05.08.2017 р.; актів прийому-передачі виконаних робіт №131, №495, №346, №498, №208, №11566, №810, №11942, №11949, №12018, №492,№930, №929, №285, №773, №743, №733, №734; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000422, №ОУ-0000421, №ОУ-0000376, №ОУ-0000077, №ОУ-0000082; актів списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів від 23.08.2017 р.; актів надання послуг №545, №374, від 19.09.2017 р. б/н(а.с.51-250 том 1, а.с.1-16 том 2, а.с.1-33 том 3, а.с.54-250 том 2).

При цьому позивачем не надані договори про надання послуг та/або виконання робіт з ТОВ «ТРАНССЕРВІС», ТОВ «АК «АВТО-ЛАКЦЕНТР», ТОВ «АВТО-МІСТО», ФОП ОСОБА_3, ПП «Баркас - 2009», ТОВ «АМТ ПЛЮС», ТОВ «МАЦЬКО ТРАК СЕРВІС», ТОВ «КОМТРАНС 2005», договір на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів з ТОВ «СТ СЕРВІС», договір на надання послуг з діагностики та ремонту автомобілів ТОВ «АГРОЛОГІСТИКА Україна», рахунки-фактури, рахунки на оплату, посилання на які є в наданих до справи документах.

Крім того, з наданих до матеріалів справи копій виписок по особовому рахунку, неможливо встановити (а.с.54-250 том 2, 1-33 том 3) здійснення позивачем оплати за надані йому послуги з ремонту транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Наданими до справи первинними документами позивачем не підтверджено суму витрат на придбання запчастин для автомобілів та їх ремонту у 2017 р.

Відносно документального підтвердження витрат на відрядження, судом встановлено наступне.

Контролюючим органом в акті перевірки вказано, що перевіркою правильності визначення валових витрат у 2015-2017 р. встановлено завищення валових витрат на відрядження.

З метою підтвердження витрат на відрядження позивачем надано до матеріалів справи копії договорів оренди вантажного автомобіля з надання послуг з управління (з водієм), що укладені з ФОП ОСОБА_4, ТОВ «ВДК 2016», ФОП ОСОБА_5

За результатами виконання умов вказаних вище договорів, позивачем включені витрати на відрядження.

Згідно змісту розділу І договорів, управління автомобілем (водій) здійснює особа із числа співробітників орендодавця, який в даних випадках є ФОП ОСОБА_4, ТОВ «ВДК 2016», ФОП ОСОБА_5

Відтак, позивачем включені до складу витрат витрати на відрядження осіб, які не є працівниками ОСОБА_2

До того ж, надані позивачем до справи міжнародно-транспорті накладні (CMR)(а.с.198-222 том 3) не підтверджують спірних витрат, оскільки перевізником вказано ТОВ «ВЛК 2011».

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному ст. 50 цього Кодексу.

Приписами п. 177. 1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п.177.4.5 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Підсумовуючи вищевикладене позивачем безпідставно нараховано кошти на відрядження працівникам (водіям), які не є найманими працівниками позивача, а працюють у інших юридичних осіб. Доказів протилежного до суду не надано.

Таким чином податкове повідомлення-рішення від 07.08.2018 р. №5 скасуванню не підлягає.

Також контролюючим органом під час перевірки та судом під час розгляду справи встановлено порушення позивачем перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету.

Позивач у період з 01.01.2015 р. - 31.10.2015р. під час виплати заробітної плати найманим працівникам податок на доходи фізичних осіб утримував, але до бюджету під час виплати оподаткованого доход перераховував не своєчасно, чим порушив вимоги п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПКУ.

Крім того, судом встановлено, що позивачем на протязі 2015 р. здійснювалися виплати доходів на користь фізичних-осіб підприємців, а податкові розрахунки (форма №1-ДФ) за 1-2 кв. 2015 р. були надані до ГУДФС у Харківській області не в повному обсязі, чим порушено вимоги п.51.1 ст.51, пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПКУ.

З огляду на вищевказане, податкові повідомлення-рішення №, №, № прийняті відповідачем в межах наданих повноважень, у зв'язку з чим скасуванню не підлягають.

Щодо податкового повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано адміністративний штраф (санкції) у розмірі 510,0 грн.(а.с.163 том 3).

Приписами п. 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність встановлено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Контролюючому органу до перевірки позивачем не було надано Книгу обліку доходів і витрат, також її не надано до суду.

Відтак податкове повідомлення-рішення № є обґрунтованим та таким, що скасуванню не підлягає.

Також під час перевірки позивача встановлено порушення ним пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «військовий збір» на 4812,21 грн. у зв'язку з чим Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення №5(а.с.169 том 3).

Згідно з п.п. 1.1 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПКУ, в т.ч. фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ визначено об'єкт оподаткування військовим збором.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ (п.п. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ).

Враховуючи порушення позивачем визначення суми чистого оподатковуваного доходу, встановлено заниження податкових зобов'язань зі сплати військового збору у періоді з 01.01.2015 по 31.12.2017 на суму 16924,41 грн., чим порушено вимоги ст. 168, 176, п.п 1.2, 1.6., п. 16 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ, відтак податкове повідомлення-рішення №5, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з військового збору є законним.

Надаючи правову оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 07.08.2018 року №Ф-5 та рішенню №5 від 07.08.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску(а.с.170-171 том 3), суд враховує наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до зазначених норм, Скаржник є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464).

Для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців,

які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464).

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону № 2464 нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).

Згідно ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених Законом № 2464, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів

(ч. 3 ст. 25 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 5 відсотків, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Необхідно зазначити, що вимога та рішення про застосування фінансових санкцій є похідними від податкового повідомлення-рішення з податку на доходи фізичних осіб, в результаті чого контролюючий орган правомірно донарахував єдиний внесок та штрафні санкції та відповідно прийняв вимогу про сплату боргу.

Згідно з п.п. 14.1.60 п. 14.1 ст.14 ПКУ єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами».

На підставі п.187.1 ст.187 ПКУ датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно зі ст.201.1 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 ПК України, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

У періоді, на який припадає дата виписки податкових накладних у 2016 році (квітень - грудень 2016), відповідно до абз.11 п.201.10 реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних мала бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування.

У періоді 2015, 2016, 2017 рр., на який припадає дата виписки податкових накладних, відповідно до абз.14 п.201.10 реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення цих термінів застосовуються штрафні санкції згідно з ПКУ.

Судом під час розгляду справи встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних при виникненні податкових зобов'язань за період жовтень 2015р.-жовтень 2017р., чим порушено вимоги п.201.10 ст.201 ПКУ.

Також судом встановлено, що у періоді, який підлягав перевірці, позивачем надавались послуги нижче цін їх придбання, у зв'язку з чим порушено ст. 188.1 ПК України.

Відповідно ст.188.1. база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції.

Згідно реєстрації податкових накладних по продавцям та по покупцям встановлено, що суборенда транспортного засобу-сідловий тягач МАН НОМЕР_3 та РЕНО Магнум НОМЕР_4 була нижча, ніж сума оренди.

Під час розгляду справи встановлено, що контрагентом-постачальником СО ОСОБА_6 (р.н.о к.п.п.НОМЕР_2) виписано 08.05.2015р. ФО-П ОСОБА_2 податкову накладну №24 на загальну суму 17000,00грн.(в т.ч. ПДВ- 2833,33грн.).

В Єдиному реєстрі податкових накладних вищенаведена податкова накладна зареєстрована 27.05.2015р., що є порушення строку реєстрації відповідно до вимог п.201.10 ст.201 ПКУ (зокрема: «реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригуваня до податкових накладних у ЄДР податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені), гранична дата реєстрації вищенаведеної податкової накладної - 23.05.2015р.

Таким чином, платник податків, зокрема ФО-П ОСОБА_2, мав право включити податкову накладну №24 від 23.05.2015р. до складу податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано дану податкову накладну, тобто - червні 2015р. Однак, позивач вказану податкову накладну, в порушення п.198.6 ст.198 ПКУ, безпідставно включено до складу податкового кредиту травні 2015р.

Також контрагентом-постачальником СО ОСОБА_6 (р.н.о к.п.п.НОМЕР_2) виписано 03.10.2015р. ФО-П ОСОБА_2 податкову накладну №57 на загальну суму 15700,00грн. (в т.ч. ПДВ-2616,67грн.). В Єдиному реєстрі податкових накладних вищенаведена податкова накладна зареєстрована 22.10.2015р., що є порушення строку реєстрації відповідно до вимог п.201.10 ст.201 ПКУ.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригуваня до податкових накладних у ЄДР податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені), гранична дата реєстрації вищенаведеної податкової накладної - 18.10.2017р.

Таким чином, позивач мав право включити податкову накладну №57 від 03.10.2015р. до складу податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано дану податкову накладну, тобто - листопаді 2015р. Однак, ФО-П ОСОБА_2 вказану податкову накладну, в порушення п.198.6 ст.198 ПКУ, безпідставно включено до складу податкового кредиту жовтні 2015р.

Враховуючи вищенаведене, в порушення п.198.6 ст.198 ПКУ позивачем завищено податковий кредит перевіряємого періоду в сумі ПДВ 5 450,00грн., в т.ч. за травень- 2833,33грн. та жовтень 2015р. - 2616,67грн. У зв'язку з вказаними порушеннями ФО-П ОСОБА_2 донараховано податкові зобов'язання з ПДВ в розмірі 3132грн., в т.ч. за 2015р. - 2999грн., 2016р.- 133грн.

З огляду на вказане вище, оскаржувані у даній справі рішення Головного управління ДФС у Харківській області є обґрунтованими та скасуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2018 р.

Суддя Сагайдак В.В.