Справа № 826/15864/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Степанюка А.Г.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участю:

представника позивача Пендюра В.В.,

представника відповідача Стецини І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП» на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП» до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними та скасування приписів, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП», звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати приписи №184239 від 19 вересня 2018 року та №184585 від 26 вересня 2018 року, винесені провідним інспектором Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Козаком А.В.;

- встановити відсутність компетенції Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Козаком А.В., в межах контролю за розміщенням малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення виносити приписи щодо демонтажу та здійснювати демонтаж нежитлових приміщень спортивно оздоровчого комплексу з закладами громадського харчування, який належить Приватному підприємству «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП» на праві власності і перелік та характеристика якого визначені у свідоцтві про право власності, індексний номер 28865643 від 31.10.2014.

Разом з адміністративним позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони КП "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Департаменту міського благоустрою та забезпечення природного середовища Київської міської ради (КМДА), Дарницькій районні в м. Києві державній адміністрації здійснювати демонтаж тимчасових споруд за адресою - м. Київ, Дарницький район , вул. Садова, 1-Д та вул. Малоземельна, 39, та доручати такий демонтаж іншим особам.

Заява про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову мотивована тим, що спірні приміщення є нерухомим майном, що належить їм на праві власності, в той час як відповідач помилково відносить їх до тимчасових споруд. При цьому, зазначає, що демонтаж спірних споруд може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист поновлення порушених прав або інтересів заявника, за захистом яких він звертається до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 жовтня 2018 року, у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наголошує, що позивачем оформлено та зареєстровано у встановлено законом порядку право власності на спірні будівлі. Крім того, як на необхідність вжиття заходів забезпечення адміністративного позову посилається на інформацію в мережі Інтернет щодо можливого демонтажу споруд одразу після невиконання припису в інших аналогічних правовідносинах, інформація про які міститься в мережі Інтернет.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, в той час, як представник відповідача проти цього заперечував, просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов'язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008р. N 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, у заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначає, що демонтаж спірних споруд може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист поновлення порушених прав або інтересів заявника.

В даному випадку суд апеляційної інстанції виходить з того, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об'єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, які б унеможливили захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів, а в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь позивача.

Крім того, відповідно до п.5 ч.3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов'язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом адміністративного позову є приписи відповідача №184239 від 19.09.2018 та №184585 від 26.09.2018 року, при цьому як на час розгляду справи в суді першої інстанції, так і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції рішення про демонтаж споруд не приймалося та не є предметом розгляду у даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Постанова в повному обсязі складена 10.12.2018.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Епель

А.Г.Степанюк