Справа № 496/4955/18
Суддя: Горяєв І. М.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/4955/18
Провадження № 2-а/496/65/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Горяєва І.М.,

за участю секретаря - Желяпової О.Ф.

представника позивача - Орлова О.О.

відповідачки - ОСОБА_2,

перекладача - Білуха Ж.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в режимі відеоконференції адміністративний позов Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області до ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України особи без громадянства, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2018 року було задоволено адміністративний позов Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області до особи без громадянства ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк шість місяців, але оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідачки, у зв'язку з тим, що до теперішнього часу інформація Посольства Р. Узбекистан щодо підтвердження чи спростування факту належності відповідачки до громадянства Р. Узбекистан не надходила, а тому вона не може бути документована сертифікатом на повернення в країну походження, що в свою чергу не дає можливості виконати рішення про її примусове видворення за межі України.

У судовому засіданні представник позивача на позові наполягав та просив продовжити строк затримання ОСОБА_2 на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, оскільки на запити від посольства р.Узбекістан, щодо підтвердження або спростування належності відповідачки до громадянства Р.Узбекистан з метою подальшого документування сертифікатом на повернення в країну походження відповідей не отримано.

Відповідач у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечувала проти задоволення позову. При цьому пояснила, що її батьки переїхали до України ще в 1998 році. З тих пір постійно проживала на Україні і не бажає повертатися до Узбекистану.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано, що підтверджується протоколом № 000001 про адміністративне затримання за ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 6).

29 грудня 2017 року Біляївський РВ ГУДМС України в Одеській області звернулось до Послу Республіки Узбекистан в Україні з листом за вих. № 5127/6274 щодо підтвердження або спростування належності відповідачки до громадянства Р.Узбекистан з метою подальшого документування сертифікатом на повернення в країну походження (а.с. 9).

22 березня 2018 року Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області було повторно направлено лист за вих. № 5127/1222 щодо підтвердження або спростування належності відповідача до громадянства Р. Узбекистан (а.с. 10)

27 квітня 2018 року Біляївський РВ ГУДМС України в Одеській області звернулось до Директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянстваз листом за вих. № 5127/1817 про сприяння ідентифікації та документування нелегальних мігрантів посвідченнями на повернення в країну походження через Міністерство закордонних справ України (а.с. 11).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2018 року було задоволено адміністративний позов Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області до особи без громадянства ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України (а.с. 7-8).

21 серпня 2018 року та 12 жовтня 2018 року Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області були в повторно направлені листи до Послу Республіки Узбекистан в Україні з листами за вих. № 5127/4095 та за вих. № 5127/4792 щодо підтвердження або спростування належності відповідачки до громадянства Р. Узбекистан з метою подальшого документування сертифікатом на повернення в країну походження (а.с. 12-13).

Але, як стверджував представник позивача в судовому засіданні, жодної відповіді на запити на теперішній час не отримано.

Відповідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом; f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції». Тобто Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод відмежовує «затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну» (перша частина цього положення) та «затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» (друга частина цього положення). При цьому, перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини «Ливада проти України»).

Так, відповідно до частини 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з ч. 13 ст. 289 КАС України, умовами за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Пункт 2.7 Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 передбачено вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців: 1) у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу); 2) у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Частиною 12 ст. 289 КАС України встановлено, що про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до частини 4 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до пункту 1 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно положень ч. 4 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Шестимісячний термін утримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, визначений п. 11 ст. 289 КАС України, закінчується 12 грудня 2018 року. Наявні умови, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме: відсутність інформації, щодо підтвердження факту належності відповідачки ОСОБА_2 до громадянства Р. Узбекистан, вона не може бути документована сертифікатом на повернення в країну походження, що в свою чергу не дає можливості виконати рішення про її примусове видворення за межі України.

На даний час відповідачка перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, оскільки позивачем ще не одержано інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, з метою виконання Постанови про її видворення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 241-246, 250, 293, 295 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області - задовольнити.

Продовжити строк затримання особі без громадянства ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме до 12.06.2019 року включно з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження згідно ст. 255 КАС України та може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Біляївський районний суд Одеської області в порядку, встановленому ст.ст. 293, 295-297 КАС України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 11.12.2018 р.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Горяєв І.М.