Справа № 808/2565/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а їн и

11 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/2565/18
(суддя Калашник Ю.В. м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі №808/2565/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 червня 2018 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, згідно з яким просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача у зв`язку із невиплатою позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі 8 930,70 грн. на підставі рапорту від 08.06.2018, який отримано відповідачем 14.06.2018;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 8 930,70 грн. в рахунок сплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.
Позов обґрунтовано тим, що 09.06.2018 року позивач, перебуваючи у щорічній основній відпустці, надіслала засобами поштового зв`язку відповідачу рапорт від 08.06.2018 року про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2018 ріку у розмірі місячного грошового забезпечення, однак, станом на дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини - 23.06.2018 року матеріальну допомогу позивачу не було виплачено.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що рапорт ОСОБА_1 від 08.06.2018 року про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік не містить поважних підстав для виплати такої допомоги, визначених наказом Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України» № 65 від 15.02.2018 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржила його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що наказ Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України» № 65 від 15.02.2018 року не може бути застосованим до спірних відносин, оскільки він не пройшов державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України, а тому спір має бути вирішеним на підставі постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 та інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про її необґрунтованість просить у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без мін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходила військову службу за контрактом, займана посада - медична сестра медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , військове звання - «старшина».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2018 року № 167 позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із звільненням з військової служби (а.с.10).
Під час знаходження у щорічній основній відпустці за 2018 рік (період відпустки з 06.06.2018 по 22.06.2018), 09.06.2018 року позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку направлено рапорт від 08.06.2018 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення з метою її виплати на одяг та харчування дітей, оформлення біометричних закордонних паспортів та здійснення подорожі до країн - членів Європейського Союзу. Зазначений рапорт надійшов на адресу відповідача 14.06.2018 року (а.с.72).
Станом на 23.06.2018 року (останній день військової служби позивача) матеріальну допомогу не виплачено.
Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік на підставі рапорта позивача від 08.06.2018 року є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною 2 цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова №1294) упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (п. 3 цієї постанови).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) установлено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (п. 3 цієї постанови).
Умови, розмір і порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329; далі - Інструкція №260, яка діяла на час звільнення позивача з військової служби та втратила чинність 20.07.2018).
Згідно з пп. 33.1, 33.3 п. 33 розд. XXXIII Інструкції №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Таким чином, зазначена допомога є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, яка відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.
В свою чергу Міністром оборони України 15.02.2018 року виданий наказ №65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік», відповідно до пункту 9 якого наказано: матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород і морського грошового забезпечення). Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та інші поважні причини), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби. Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.
Разом з цим, пунктом 7 зазначеного наказу передбачено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 році здійснювати за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо здійснення виплат:
у першу чергу - розрахунки зі звільненими військовослужбовцями;
у другу - щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду;
у третю - грошова допомога для оздоровлення;
у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).
Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.
Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики.
Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.
При цьому, статтею 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" встановлено, що Міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.
Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.
Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.
Накази міністерства, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях.
Всі накази міністерства оприлюднюються державною мовою на офіційному сайті міністерства в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації".
Проекти наказів міністерства, які мають нормативно-правовий характер, оприлюднюються на офіційному веб-сайті міністерства відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.
Накази міністерства або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Накази міністерства можуть бути скасовані Кабінетом Міністрів України повністю чи в окремій частині.
Скасування наказу міністерства Кабінетом Міністрів України має наслідком припинення вчинення будь-якими органами, особами дій, спрямованих на виконання скасованого наказу міністерства, здійснення повноважень, визначених цим наказом.
Як встановлено судом, наказ виданий 15.02.2018 року Міністром оборони України №65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» встановлює додаткові правила (підстави) крім визначених в пп. 33.1, 33.3 п. 33 розд. XXXIII Інструкції №260 для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, проте цей наказ, як акт регуляторної дії не зареєстрований Міністерством юстиції України та не включений до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, а отже не є нормативно-правовим актом, який підлягає застосуванню до спірних відносин.
Враховуючи те, що на час звернення позивача з рапортом від 08.06.2018 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік вимоги щодо виплати такої допомоги було встановлено Інструкцією №260, згідно з пп. 33.1, 33.3 п. 33 розд. XXXIII якої особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що до спірних відносин повинні застосовуваться вимоги саме цієї Інструкції.
При цьому, у відповідності до вищезазначених положень, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Враховуючи те, що підставою для відмови у виплаті позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідач зазначає відсутність в рапорті наведення поважних підстав для виплати такої допомоги, визначених наказом Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України» № 65 від 15.02.2018 року, який не є нормативно-правовим актом, та який не підлягає застосуванню до спірних відносин, суд апеляційної інстанції зробив висновок про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік на підставі її рапорту від 08.06.2018 року, який отримано відповідачем 14.06.2018 року.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Системний аналіз положень статті 2 КАС України в кореспонденції з приписами статті 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, дає можливість дійти висновку, що суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.
Зі змістом рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R/80/2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за цих обставин.
Слід зазначити, що з приписів норм діючого права є неприпустимим підміна судом суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.
Враховуючи те, що відповідач відмовляючи позивачу у здійсненні виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік в обгрунтування такої відмови зазначає про наявність вимог наказу Міністра оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України» № 65 від 15.02.2018 року, який до спірних відносин застосовано безпідставно, при цьому не зазначає застосування вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329; яка діяла на час звільнення позивача з військової служби тобто в період спірних відносин, а суд не є уповноваженим органом наділеним повноваженнями на вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу такої допомоги з урахуванням вимог Інструкції №260, судом обирається найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права, а саме зобов`язання відповідача повторно, по суті, з урахуванням висновків суду зроблених у цій справі розглянути рапорт позивача від 08.06.2018 року, який отримано ним 14.06.2018 року про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік
При цьому, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми грошової у розмірі 8 930,70 грн. в рахунок сплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, оскільки адміністративний суд визначає саме право на отримання такої допомоги, тому при стягненні конкретної суми такої допомоги суд фактично перебирає на себе повноваження відповідача.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі №808/2565/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік на підставі її рапорту від 08.06.2018 року.
Зобовязати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України повторно, по суті, з урахуванням висновків суду зроблених у цій справі розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08.06.2018 року про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених пунктом 2 частини 5 статтею 328 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко