Справа № 826/9617/16
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9617/16 Суддя першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Кузьмишиної О.М. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

представника відповідача: - Титаренко Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу, в якому просив:

- визнати нечинним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення від 30.06.2014 року № 2158-15, прийняте Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві;

- визнати нечинним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення від 26.10.2015 року № 9349-17, прийняте Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві;

- визнати нечинним та скасувати в повному обсязі рішення № 1607-17 про опис майна в податкову заставу від 13.04.2016 року, прийняте Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, як фізична особа - підприємець та платник єдиного внеску (2-га група), в силу приписів п.п. 4 п. 297 ст. 297 ПК України звільнений від сплати земельного податку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволення адміністративного позову, проте з інших правових підстав.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_2 з 17.08.2009 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 01.01.2012 року перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного внеску (2-га група): "52.11.0. Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту", "70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна", що підтверджується наявними у справі копіями свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_1 номер запису в ЄДРПОУ 2 019221 від 17.08.2009 р., свідоцтва платника єдиного податку Серія НОМЕР_2 від 18.05.2012 р. (а.с. 29-31) і визнається відповідачем.

12 березня 2010 року Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища КМДА надано позивачу дозвіл №06-0410 на розміщення тимчасової споруди (на тимчасове розміщення зупинкового комплексу, зблокованого з кіоском з продажу проїзних квитків) (12,50 кв.м.) за адресою: м. Київ, вул. АДРЕСА_1 у Печерському районі, копія якого міститься у справі (а.с. 26, 27). Згідно з паспортом прив'язки тимчасової споруди №06-0410, копія якого наявна у справі (а.с. 28), площа зупинкового комплексу 12,0 кв.м., 2,0м*6,0м.

Згідно з даними з АІС «Податковий блок», що підтверджуються доданою представником відповідача до письмових пояснень (вх. від 27.02.2018) роздруківкою з АІС "Податковий блок" (а.с. 63) і не заперечувалися представником позивача, позивач з 01.02.2017 року анулював свою господарську діяльність як платник єдиного податку 2-ї групи.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення, якими згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 286.5 ст. 286 ПК України позивачу визначено податкові зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб, а саме:

- від 30.06.2014 року №2158-15 на суму 2567,02 грн.;

- від 26.10.2015 року №9349-17 на суму 3206,21 грн.

Окрім того, контролюючим органом винесено податкову вимогу від 13.04.2016 року №1670-17, відповідно до якої, станом на 12.04.2016 року сума податкового боргу із земельного податку з фізичних осіб (основний платіж) становить 5134,04 грн.

13.04.2016 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення №1607-17 про опис майна у податкову заставу.

Отримання у травні 2016 року вказаних податкової вимоги і рішення про опис майна у податкову заставу, копії яких наявні у справі (а.с. 13, 14), визнається представником позивача у позовній заяві і ніким не заперечується.

Також позивачем отримано лист ДПІ від 22.04.2016 року №4651/п/26-55-17-02, в якому зобов'язано позивача протягом десяти днів з дня його отримання надати до ДПІ письмову заяву з переліком об'єктів, які пропонується внести до податкової застави із зазначенням їх приблизної ринкової вартості, визначеної суб'єктом оціночної діяльності (а.с. 15-16).

02.06.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві із запитом про надання публічної інформації, який отримано відповідачем 06.06.2016 р. згідно з наявною у справі копією запиту, що містить відповідний відбиток (а.с. 17).

У запиті позивач просив надати копії податкових повідомлень-рішень, на підставі яких ДПІ винесено вищевказану податкову вимогу, письмовий розрахунок розміру нарахованого земельного податку, копії документів, на підставі яких ДПІ віднесла позивача до платників земельного податку з фізичних осіб.

Листом від 10.06.2016 року №5742/п/26-55-13-05, Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві позивачу була надана відповідь, в якій повідомлено, що при постановці на облік як платника земельного податку позивачем були надані копії документів: свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 17.08.2009, паспорту громадянина України, дозволу №06-0410 на розміщення тимчасової споруди площею 12. кв.м., за адресою: м. Київ, вул. АДРЕСА_1, виданого 12.03.2010 Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища КМДА. Також повідомлено, що протягом 2012-2015 рр. нараховувався земельний податок за використання земельної ділянки за вищевказаною адресою. За цей період до податкової інспекції не надходила інша інформація щодо розміщеної тимчасової споруди, а саме: зміни місця розташування, не продовження дозволу КМДА, зміна власника, знесення, тощо. Крім цього, позивачу повідомлено про суму земельного податку на 2015 р. у розмірі 3387,16 грн., а також про те, що станом на 10.06.2016 р. у позивача обліковується податковий борг із земельного податку у сумі 8340,25 грн. (а.с. 18, 19).

Вважаючи винесенні податкові повідомлення - рішення, податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01 січня 2011 року набрав чинності ПК України, який відповідно до п. 1.1 ст. 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пп. 14.1.72 та пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу);

Відповідно до пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Отже, ПК визначив обов'язок, зокрема, власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) сплачувати земельний податок.

У той же час, п. 269.2 ст. 269 ПК України передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Згідно з пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Отже, спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених п. 297.1 ст. 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою звільнення від сплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.

Таким чином, у контексті вказаних правових норм ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Вказана правова позиція відповідає позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24 листопада 2015 року у справі № 826/14703/13-а (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР 54688775).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України).

Частиною 2 ст. 3 ГК України встановлено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом платника єдиного податку серія НОМЕР_2 підтверджується, що позивач є платником єдиного податку з 01.01.2012 року, ставка єдиного податку 20% до розміру мінімальної заробітної плати, група 2; вид та види господарської діяльності 52.11.0. «роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту», 70.20.1 «здавання в оренду власного нерухомого майна».

12 березня 2010 року Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища КМДА надано позивачу дозвіл №06-0410 на розміщення тимчасової споруди (на тимчасове розміщення зупинкового комплексу, зблокованого з кіоском з продажу проїзних квитків) (12,50 кв.м.) за адресою: м. Київ, вул. АДРЕСА_1 у Печерському районі. Згідно з паспортом прив'язки тимчасової споруди №06-0410, площа зупинкового комплексу 12,0 кв.м., 2,0м*6,0м.

З урахування вищевказаних норм законодавства та враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року, колегія суддів вважає, що у позивача був обов'язок зі сплати земельного податку, а у податкового органу - правові підстави для нарахування позивачу земельного податку з фізичних осіб.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII "Плата за землю" зазначеного Кодексу.

Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до ст. 194 ЗК України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

- витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру;

- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- викопіювань з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру надається банкам, центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку містить усі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги.

Отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є обов'язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки (крім складення заповітів).

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку видається заявнику в день надходження заяви.

Для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.

На отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.

Витяг з Державного земельного кадастру підписується Державним кадастровим реєстратором та посвідчується його печаткою.

Згідно пп. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Натомість, матеріали справи не містять відповідного рішення Головного управління земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про нормативно грошову оцінку земель міста Києва.

Окрім того, як правомірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не надано довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру. Отже, податковий орган як суб'єкт владних повноважень не забезпечив виконання передбаченого процесуальним законом обов'язку доказування правомірності своїх дій у випадку заперечення проти позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість розрахунку суми земельного податку з фізичних осіб, що має своїм наслідком визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Варто також наголосити, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом було витребувано від відповідача пояснення з приводу розбіжностей сум податкового повідомлення - рішення від 26.10.2015 року № 9349-17 та листі ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 10.06.2016 року № 5712/п/26-55-13-05, проте відповідачем, з урахуванням належних засобів доказування, не надано обгрунтованої відповіді.

Крім того, відповідачем жодного разу не було надано розрахунок суми земельного податку за 2014 рік, що унеможливлює перевірити обґрунтованість такого розрахунку.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо необхідності скасування податкових повідомлень - рішень від 30.06.2014 року № 2158-15 та від 236.10.2015 року № 9349-17, та, як наслідок задоволення похідних позовних вимог (адже податковий борг, у випадку скасування спірних повідомлень рішень є неузгодженим, в розумінні норм ПК України) про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано оцінку дослідженим доказам, проте із помилковим застосуванням норм матеріального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2018 року. Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу - задовольнити з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови суду.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 317, 321, 322, 325, 329, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2018 року.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу - задовольнити з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.М.Кузьмишина

А.Г.Степанюк

Повний текст виготовлено 11 грудня 2018 року.