Справа № 200/11996/18-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 р. Справа№200/11996/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Гоголя, 9)

до Бахмутсько-Лиманського управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35)

про визнання протиправними дії, скасування рішення від 4 листопада 2016 року № 59, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії відповідача та скасування рішення від 4 листопада 2016 року № 59 в частині відмови у призначенні пенсії за вислугою років, зобовязання відповідача призначити та виплатити пенсію за вислугою років згідно до пункту «б» статті 13 та пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязання відповідача призначити та виплатити недоотриману пенсію за період з дати звернення до відповідача із заявою від 28 жовтня 2016 року про призначення пенсії за вислугою років згідно до пункту «б» статті 13 та пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до прийняття рішення по справі.

Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 200/11996/18-а, задовольнив клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, звільнив позивача від сплати судового збору в адміністративній справі № 200/11996/18-а, задовольнив клопотання позивача та визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та зобовязав відповідача надати суду належним чином засвідчені копії, а саме витяг з пенсійної справи позивача відповідно спірних правовідносин (зокрема, заяву позивача про призначення пенсії за вислугою років від 28 жовтня 2016 року № 5430), всі інші докази, які стали підставою для вчинення відповідачем спірних дій.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки на день звернення до відповідача вона не досягла 55 років, на неї розповсюджувались норми пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто вона має право на призначення пільгової пенсії по досягненню віку 51 рік 6 місяців та з урахуванням положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за умови наявного стажу роботи не менше 21 рік, який на думку позивача, у неї наявний.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що в основу оскаржуваного рішення було покладено недосягнення позивачем необхідного пенсійного віку, а саме 51 рік 6 місяців, тобто з 28 березня 2019 року. при цьому, відповідач зауважив, що по досягненню зазначеного віку, позивач повторно зверталась до управління із заявою про призначення пенсії від 30 травня 2018 року, за наслідками розгляду якої позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у звязку з відсутністю необхідного стажу роботи (22 роки).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії ВА № 844175, виданого Дебальцевським МВ УМВС України в Донецькій області 16 серпня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Як встановлено судом, 28 жовтня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою від 28 жовтня 2016 року «Про призначення/перерахунок пенсії», зареєстрована за № 5450, згідно якої позивач просила призначити їй пенсію за вислугу років. На дату звернення до відповідач позивач досягла віку 50 років 1 місяць 1 день. Для призначення пенсії за вислугу років були надані наступні документи: дублікат трудової книжки від 29.06.2016; диплом серія ИТ № 842021 від 29.06.1985; довідка № 41/06-34 від 17.10.2016 за період роботи в Виробничому підрозділі «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 22.02.1996 по 25.07.2014 у якості чергового по залізничній станції Дебальцеве-Сортувальна (позакласна); довідка №40706-34 від 17.10.2016 про період роботи в ВП «Станція Дебальцеве- Сортувальна» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 07.08.1985 по теперішній час; довідка №46/03-3 від 27.10.2016 про відсутність печатки та штампу виробничого підрозділу СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»; довідка про реорганізацію від 27.10.2016 №399/ОСОБА_2; довідка №36/06-34 від 17.10.2016 про простої залізничної станції Дебальцеве- Сортувальна з 26 липня 2014 до 18.05.2015 року; довідка №39/06-34 від 17.10.2016 про реорганізацію та подовження дії безстрокового трудового договору гр. ОСОБА_1 з 08.07.2016 року; довідка №38/06-34 від 17.10.2016 про зміну класності станції Дебальцеве-Сортувальна з 01.07.2016 року ; довідка №37/06-34 від 17.10.2016 про зміну інтенсивності руху поїздів по станції Дебальцеве-Сортувальна; акт №173 від 29.06.2016, копія наказу №170/ДС-ос від29.06.2016 про видачу дублікату трудової книжки черговому по залізничній станції ОСОБА_1.

Згідно форми РС-розр. Пенсійним органом в автоматичному режимі розраховано страховий стаж всього 21 рік 7 місяців 12 днів.

4 листопада 2016 року відповідачем було прийнято рішення № 59 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, у якому, посилаючись на норми пункту «а» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначено, що позивач право на пенсію за вислугу років набуде за досягненням необхідного пенсійного віку (51 рік 6 місяців), а саме з 28 березня 2018 року.

Отже, зі змісту зазначеного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було саме недосягнення позивачем необхідного пенсійного віку 55 років.

На підставі наданих відповідачем матеріалів пенсійної справи, судом встановлено, що по досягненню визначеного в оскаржуваному рішенні віку, позивач звернулась до управління із заявою від 30 травня 2018 року про призначення пенсії за вислугу років. Проте, рішенням відповідача від 30 серпня 2018 року № 4 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у звязку із відсутністю необхідного страхового стажу - 22 роки. У зазначеному рішенні пенсійним органом позивачу також розяснено, що право за вислугу років вона набуде набуде при наявності загального стажу 22 роки за умови звернення в період з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року та поінформовано, що з метою набуття необхідних 22 років страхового стажу згідно статті 12 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» позивач має право укласти договір про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного пенсійного

страхування. Також, у зазначеному рішенні позивачу розяснено можливість та порядок оскарження рішення. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів оскарження зазначеного рішення, в адміністративному позові, що розглядається також не заявлено вимог та правових підстав скасування зазначеного рішення, не надано доказів щодо протиправності дій відповідача.

Отже, в межах заявлених позовних вимог позивача, спірним питанням у справі правомірність відмови пенсійного органу у призначенні пенсії за вислугу років, у звязку з недосягнення встановленого віку, що відображено у рішенні відповідача від 4 листопада 2016 року № 59.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у звязку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років визначені положеннями статті 55 Закону № 1788-XII. Так, згідно норм пункту «а» частини 1 статті право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних карєрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами пятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

При цьому, передбачено, що до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону, яким передбачено, що досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років до досягнення 55-річного віку є досягнення позивачем віку 51 рік 6 місяців, оскільки позивач згідно даних паспорту громадянина України народилась 27 вересня 1966 року, тобто у проміжок часу з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року.

Позивачем не оскаржується, що на час звернення до відповідача із заявою від 28 жовтня 2016 року вона не досягла встановленого нормами статті 55 Закону № 1788-ХІІ 55-річного віку. Судом також встановлено, що станом на 28 жовтня 2016 року позивач також не досягла віку 51 рік та 6 місяців, який визначено у пункті «б» статті 13 зазначеного Закону.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відмовляючи позивачеві у рішенні від 4 листопада 2016 року № 59 у призначенні пенсії за вислугу років, у звязку з недосягненням позивачем необхідного пенсійного органу, відповідач діяв обґрунтовано.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов'язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з'ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Однак, презумпція винуватості не є абсолютною. Презумпція винуватості суб'єкта владних повноважень-відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів. Отож застосування принципу презумпції винуватості суб'єкта владних повноважень не обумовлює його автоматично програшного становища у справі та не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку, суд позбавлений можливості виходу за межі позовних вимог та розгляду правомірності прийнятого відповідачем рішення від 30 серпня 2018 року № 4, оскільки у предявленому позові не наведено правових підстав та не надано доказів відносно протиправності прийняття саме цього рішення. Суд зауважує, що скасування оскаржуваного рішення відповідача, яке прийнято з підстав не досягнення позивачем пенсійного віку, не може поновити його право на пенсійне забезпечення, у звязку з недостатністю страхового стажу, що відображено у рішенні відповідача від 30 серпня 2018 року № 4. При цьому, позивач не позбавлений права оскаржити дії відповідача щодо не зарахування окремих періодів її роботи та скасування рішення відповідача від 30 серпня 2018 року № 4.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд не вбачає протиправності в діях відповідача, отже, вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частини пятої статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат не розглядається.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Гоголя, 9) до Бахмутсько-Лиманського управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35) про визнання протиправними дії, скасування рішення від 4 листопада 2016 року № 59, зобовязання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 12 грудня 2018 року. Повне судове рішення складено 12 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.