Справа № 510/1748/18
Суддя: Дудник В. І.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 510/1748/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.18 року Ренійський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Дудник В.І.,

за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

за участю сторін: представника позивача Доценко М.В., відповідача ОСОБА_2 (ОСОБА_2), перекладача - Любімової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Рені адміністративну справу за позовом Ренійського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 (ОСОБА_2) про примусове видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Ренійський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і громадянина Бангладеш із вимогами про примусове видворення за межі території України мотивуючи тим, що 18.09.2018р. співробітниками ВПС «Рені» Ізмаїльського прикордонного загону було виявлено громадянина Бангладеш ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин Бангладеш ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на початку липня 2018 року в Україну поза пунктом пропуску з метою потрапити в одну з країн Євросоюзу, при собі має паспортний документ. 29.08.2018р. громадянин Бангладеш ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1 був притягнутий ГУ ДМС України в м.Києві до адміністративної відповідальності за ст. 203 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Тоді ж цим органом було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження, або третьої країни та рішення про заборону в'їзду в України строком на 3 роки із зобов'язанням порушника-іноземця до 12.09.2018р. покинути територію України. Оскільки ці вимоги відповідач не виконав, продовжував перебувати незаконно на території України, постійного місця проживання та законного джерела існування не мав, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважав, рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 21.09.2018 року було вирішено затримати громадянина Бангладеш ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 18.03.2019 року з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. В даний час позивач звернувся до суду із вимогами про примусове видворення відповідача, який на території України знаходиться з порушенням правил перебування в Україні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилався на викладені у позовній заяві доводи.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що бажає залишитись та працювати в Україні.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне затримання 18.09.2018 року о 16 год. 00 хв. громадянина Бангладеш - ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1було виявлено прикордонним нарядом «ПП» на ділянці ВПС «Рені» в районі прикордонного знаку 0780/26 на відстані 800 метрів від лінії державного кордону.

До цього часу, 29.08.2018 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні на громадянина Бангладеш - ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, ГУ ДМС в м. Києві накладалося адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. із зобов'язанням іноземця до 12.09.2018р.покинути територію України.

За спливом вказаного часу відповідач з території України не виїхав. У зв'язку із цим, представник позивача раніше звертався до Ренійського райсуду із позовом про затримання громадянина Бангладеш ОСОБА_2 (ОСОБА_2) з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 18.03.2019 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Рішенням Ренійського районного суду від 21.09.2018р. вищевказані позовні вимоги були задоволені, в даний час з метою забезпечення примусового видворення за межі території України відповідач перебуває у відповідній установі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України та іншими нормативними актами.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. визначено термін іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно з частиною 1 статті 30 вищевказаного закону Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеного рішення адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто, обов'язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Адміністративний суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення.

Зазначене узгоджується також з позицією, викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні».

Крім того, аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.12.2016 у справі № 359/7066/16-а.

Відповідно до ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Між тим, частина 1 статті 289 КАС України визначає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або, якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У підпункті "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції»(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Враховуючи те, що відповідач відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», грубо та свідомо порушив законодавство України, останній не підпадає під захист статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тому суд при розгляді позову про забезпечення примусового видворення за межі території України ОСОБА_2 (ОСОБА_2)мав всі підстави вважати, що відповідач ухилився від добровільного виїзду з території України, у зв'язку із чим попередньо з метою забезпечення примусового видворення за межі території України затримав його та помістив до пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, і у теперішній час цілком з законних підстав задовольняє позов про примусове видворення відповідача за межі території України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також беручи до уваги, що громадянин Бангладеш - ОСОБА_2 (ОСОБА_2) грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ухиляється від виїзду із України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішень про його повернення у добровільному порядку, що є підставою для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України .

В силу приписів п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України звернути до негайного виконання рішення в частині примусового видворення.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р., ст.ст. 6, 7, 9, 72-77, 241-246, 288-289, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Ренійського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 (ОСОБА_2) про примусове видворення за межі України -задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина Бангладеш ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Дудник