Справа № 813/306/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/798/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

представника відповідача Павлової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, про скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Сподарик Н.І.,

час ухвалення рішення: 14:55:06,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 15.05.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, яким просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.06.2015 року № .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 22.06.2015 року № у частині визначення ОСОБА_2 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 140435,35 грн., у тому числі за основним платежем 112348,28 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 28087,07 грн.; у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.06.2015 року № в частині нарахування ОСОБА_2 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 95495,33 грн., в тому числі основний платіж в сумі 76260,26 грн. та штрафні санкції в сумі 19235,07 грн. - відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені ж (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків. А також і нараховані банком пеня та штрафи є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком і також не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банку. Покликання позивача на ту обставину, що за рішенням суду борг перед банком було стягнуто солідарно з нього та його дружини ОСОБА_4, яка виступала поручителем за кредитом, суд відхилив, оскільки визначальною ознакою доходу платника податку як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб (у тому числі у вигляді додаткового блага) є фактичне отримання такого доходу платником податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. Однак кредитні кошти отримував саме позивач, відтак, на думку суду, при анулюванні (прощенні) боргу дохід виник у нього.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили сторони у справі.

Позивач оскаржив рішення в частині відмови у задоволенні позову. Вважає, що в цій частині рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мали значення для вирішення цих вимог. Просить скасувати рішення у вказаній частині і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковий орган мав право нарахувати йому податкове зобов'язання лише на основну частину заборгованості за кредитом, прощеної банком. Однак, на думку позивача, суд повинен був скасувати оскаржене податкове повідомлення-рішення в повному обсязі, оскільки до повноважень суду не належить визначення розміру грошового зобов'язання та штрафних санкцій, які застосовуються до платників податків, а такі функції належать до виключної компетенції контролюючого органу. Також позивач з посиланням на судову практику Верховного Суду, висловлену, зокрема, у постанові Великої Палати від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), зазначає, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, як право нараховувати неустойку на проценти. Однак у його випадку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» продовжував нараховувати проценти і пеню після пред'явлення йому вимоги про дострокове повернення кредиту, що в підсумку призвело до завищення суми прощеного боргу. Також такі дії банку призвели до того, що частина суми, яку він направляв на погашення основної суми боргу, зараховувалась банком на погашення процентів та пені, внаслідок чого основна сума боргу, яка згодом була прощена, є завищеною. Згідно з розрахунками позивача фактично сума анульованого боргу за тілом кредиту повинна становити 346813,70 грн., а не 465785,06 грн.

Відповідач оскаржив рішення в частині задоволення позову. Вважає, що в цій частині рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення у вказаній частині і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що до суми доходу слід включати і основний борг, і нараховані відсотки за користування кредитом, і штрафні санкції (пеню). Податковий орган акцентує на тому, що чинна на час отримання доходу (2014 рік) редакція абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України не передбачала включення до складу доходу як додаткового блага лише основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, а тому до нього слід включати й інші грошові зобов'язання боржника. Відповідні зміни були внесені до кодексу лише з початку 2015 року, тому їх поширення на попередні періоди є безпідставним. Крім того, анулювання зобов'язання за пенею чи штрафними нарахуваннями також є доходом, оскільки боржник отримує економічну вигоду у вигляді збереження активів. При цьому, ОСОБА_2 погодився із сумою прощеного боргу за кредитом, не оспорював і не оскаржував її.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними і жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Третя особа у справі ОСОБА_4 подала відзив на апеляційні скарги, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а апеляційну скаргу позивача підтримує та просить її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг і відзивів на апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встанови суд, 09.09.2008 року ОСОБА_2 уклав із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір №014/0151/74/59593, за яким отримав кредит у суму 41000 доларів США строком до 09.09.2028 року зі сплатою 13,85% річних. Поручителем за таким зобов'язанням виступила дружина позивача ОСОБА_4 відповідно до договору поруки від 09.09.2008 року № 6062/0151/325570.

В зв'язку із виникненням у позивача заборгованості за кредитом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про стягнення з них солідарно заборгованості за кредитним договором, відсотками, пенею.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.05.2013 року у справі № 459/1666/13-ц позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в сумі 50138,45 доларів США, що еквівалентно 400756,63 грн. Як встановлено із змісту даного рішення, заборгованість складалася з 41382,84 доларів США тіла кредиту, 2929,62 доларів США відсотків та 5825,99 доларів США пені.

21.10.2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2 уклали договір про припинення зобов'язань за кредитним договором від 09.09.2008 року № 014/0151/74/59593, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди, що з дати його укладення боргові зобов'язання за кредитним договором припиняються внаслідок прощення боргу. До складу заборгованості в загальному розмірі 86992,73 доларів США, що еквівалентно 1126657,29 грн. за курсом Національного банку України станом на день укладення договору, входили: основна сума боргу в розмірі 35964,72 доларів США (465785,06 грн.), проценти за користування кредитом у розмірі 601,37 доларів США (7788,44 грн.), пеня за порушення строків повернення кредиту в розмірі 653083,79 грн. Також у договорі було зазначено, що ОСОБА_2 вважається повідомленим відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України про анулювання (прощення) боргу та про те, що сума прощених зобов'язань буде включена банком до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь боржника, а також про те, що на боржника покладається обов'язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб з даної суми та її декларування.

Листом від 12.05.2015 року № 04-2-0/885 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило Державну податкову інспекцію у м. Червонограді Головонго управління Міндоходів у Львівській області про нарахування ОСОБА_2 у 4 кварталі 2014 року доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом у розмірі 1126657,29 грн.

05.06.2015 року контролюючий орган провів документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_2 за 2014 рік, за результатами якої складено акт № 248/17-00/8. В акті перевірки вказано про порушення позивачем вимог п. 49.1, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, що проявилося у неподанні податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, та пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 164.1, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. пп. 168.1.1, 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на 188608,54 грн.

На підставі даного акта перевірки Державна податкова інспекція у м. Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступником якої є Червоноградська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області) прийняла податкове повідомлення-рішення від 22.06.2015 року № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання в розмірі 235930,68 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 188608,54 грн. і штрафними санкціями 47322,14 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскарженого податкового повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов'язання у розмірі 140435,35 грн. (112348,28 грн. за основним платежем і 28087,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) та його правомірність в іншій частині, зважаючи на таке.

Підпунктами 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) було визначено, що об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з абз. 2 п. 164.1 ст. 164 цього Кодексу загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Підпунктом 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 цього Кодексу передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, крім випадків, передбачених ст. 165 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV Податкового кодексу України).

Абзацом «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 01.01.2015 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин), якою встановлено вичерпний перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, було передбачено, що до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

При цьому, колегія суддів зазначає, що для визначення поняття та складових додаткового блага як доходу боржника, отриманого внаслідок прощення йому банком заборгованості за кредитом, суд першої інстанції обґрунтовано керувався нормами цивільного законодавства, які регулюють правовідносини між банком і клієнтом із питань надання кредиту.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 цього Кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 цього Кодексу визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 605 цього Кодексу зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Проаналізувавши зміст наведених норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що грошова сума, надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі не збільшує дохід платника податку, але у разі, коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Водночас проценти, нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, а також пеня і штрафи, нараховані як засіб забезпечення виконання зобов'язання позичальника, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Тобто у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені (штрафів), нарахованих за порушення боржником своїх зобов'язань за договором, дані суми не є додатковим благом платника податку, отже, не є його доходом.

Щодо доводів відповідача про те, що чинна на час прощення банком боргу ОСОБА_2 (2014 рік) редакція абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України не передбачала включення до складу доходу як додаткового блага лише основної суми боргу (кредиту) платника податку, колегія суддів зазначає таке.

Як зазначено вище, чинною на час прощення банком боргу ОСОБА_2 за кредитом редакцією даної норми було передбачено, що до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Відповідно до змін, які набули чинності з 01.01.2015 року, абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України було викладено в такій в редакції: до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Податкового кодексу України) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Проаналізувавши та порівнявши зміст наведених редакцій абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що вони по суті є ідентичними, однаково регулюють відповідні правовідносини, та не суперечать одна одній. В редакції, чинній з 01.01.2015 року, на думку колегії суддів, вказану норму було лише конкретизовано в частині визначення складових оподатковуваного доходу платника податку, отриманого як додаткове благо у вигляді прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту), а саме уточнено (а не змінено), що до такого доходу включається лише основна сума боргу (кредиту).

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутність у абз. «д» пп. 164.2.17 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (нарахованого як проценти, штраф), анульованого кредитором за його самостійним рішенням, була усунена в подальшому шляхом внесення відповідних змін до цієї норми з метою узгодження Податкового кодексу України з наведеними вище нормами цивільного законодавства.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно врахував при вирішенні спору п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, яким встановлено, що у разі коли норма Податкового кодексу України чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі Податкового кодексу України, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у спірному випадку оподатковуваним доходом ОСОБА_2 є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком, а прощені проценти, нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, а також пеня і штрафи, нараховані як засіб забезпечення виконання зобов'язання позичальника, не є доходом позивача. Відповідно, база оподаткування повинна визначатись лише зі суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів, пені та штрафів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 813/1742/16.

Як встановив суд із змісту укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2 договору від 21.10.2014 року про припинення зобов'язань за кредитним договором від 09.09.2008 року № 014/0151/74/59593 і листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 12.05.2015 року № 04-2-0/885, до складу заборгованості в загальному розмірі 86992,73 доларів США, що еквівалентно 1126657,29 грн. за курсом Національного банку України станом на день укладення договору, входили: основна сума боргу в розмірі 35964,72 доларів США (465785,06 грн.), проценти за користування кредитом у розмірі 601,37 доларів США (7788,44 грн.), пеня за порушення строків повернення кредиту в розмірі 653083,79 грн.

Отже, враховуючи, що сума анульованого основного боргу позивача за кредитом склала 465785,06 грн., саме ця сума є його доходом у вигляді додаткового блага за 2014 рік, отриманого внаслідок анулювання (прощення) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми заборгованості за кредитом, і дана сума підлягала оподаткуванню за відповідними ставками податку на доходи фізичних осіб.

Статтею 167 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час винесення відповідачем оскарженого повідомлення-рішення), було встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. База оподаткування, яка визначена з урахуванням норм п.164.6 Податкового кодексу України щодо доходів, зазначених в абз. 1 п. 167.1 Податкового кодексу України, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Згідно із ст. ст. 177, 178 цього Кодексу платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Враховуючи наведене вище, а саме суму, яка є доходом позивача як додаткове благо, базу оподаткування та ставку податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що грошове зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб щодо суми доходу ОСОБА_2 у вигляді додаткового блага за 2014 рік в розмірі 465785,06 грн. повинно складати 76260,26 грн., а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення в цій частині є правомірним. Відповідно, оскаржене рішення відповідача в частині визначення позивачу грошового зобов'язання за основним платежем в розмірі 112348,28 грн. є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо суми застосованих контролюючим органом штрафних санкцій (штрафів) колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Також п. 120.1 ст. 120 цього Кодексу (в редакції, чинній на час винесення відповідачем оскарженого повідомлення-рішення), було встановлено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи наведені вище норми законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення в частині застосування до позивача штрафних санкцій (штрафів) в сумі 19235,07 грн. є правомірним, а в сумі 28087,07 грн. - є протиправним і підлягає скасуванню.

Доводи позивача про те, що суд повинен був скасувати оскаржене податкове повідомлення-рішення в повному обсязі, оскільки до повноважень суду не належить визначення розміру грошового зобов'язання та штрафних санкцій, які застосовуються до платників податків, а такі функції належать до виключної компетенції контролюючого органу, колегія суддів вважає безпідставними, зважаючи на таке.

В даному випадку адміністративний суд не визначає платнику податків грошове зобов'язання, а перевіряє правомірність оскарженого рішення контролюючого органу.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

При цьому, із наявних в матеріалах справи письмових доказів можливо чітко встановити, яким частинам (складовим) прощеного ОСОБА_2 боргу за кредитом (основне зобов'язання, проценти, пеня) відповідають визначені оскаржуваним податковим повідомлення-рішенням суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (як за основним платежем, так і за штрафними санкціями).

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.06.2015 року № в окремій частині.

Щодо доводів позивача про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення боргу право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом і неустойку на проценти припиняється, однак ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» продовжував нараховувати проценти і пеню після пред'явлення йому вимоги про дострокове повернення кредиту, що в підсумку призвело до завищення суми прощеного боргу, а також, що такі дії банку призвели до того, що частина суми, яку він направляв на погашення основної суми боргу, зараховувалась банком на погашення процентів та пені, внаслідок чого основна сума боргу, яка згодом була прощена, є завищеною, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини між банком та позичальником щодо повернення кредиту, нарахування процентів, штрафів, пені, порядку розрахунків, а також інші права та обов'язки сторін за кредитним договором регулюються відповідними нормами цивільного законодавства і не можуть бути предметом дослідження та спору в межах адміністративної справи про оскарження рішення податкового органу про визнання особі грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб з доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді прощеного (анульованого) банком боргу за кредитом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не оспорював і не оскаржував у встановленому законом порядку розмір прощеного йому боргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», порядок його обчислення чи інші дії банку, пов'язані з цим, зокрема, нарахування процентів і пені після пред'явлення вимоги про дострокове погашення боргу за кредитом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі № 813/306/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено 10.12.2018 р.