Справа № 160/7653/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2018 року Справа № 160/7653/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ількова В.В.,
при секретарі Деркач О.В.,
за участю: представника позивача: ОСОБА_3,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 30.10.2018 року.
30.10.2018 року по справі оголошена перерва до 12.11.2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи призначено на 20.11.2018 року.
13.11.2018 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких контролюючий орган на обґрунтування своєї позиції посилався на постанову Верховного Суду від 30.01.2018 р. № к/9901/459/18.
14.11.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що порушень з боку ФОП ОСОБА_4 при формуванні податкових зобов'язань та податкового кредит по тим самим взаємовідносинам із тими самими контрагентами під час проведення перевірки не встановлено, в зв'язку з чим спростовується посилання контролюючого органу на непідтвердження витрат. Вказана обставина дає право стверджувати, що при формуванні витрат з боку ФОП ОСОБА_4 відсутні будь-які порушення вимог податкового законодавства, адже при умові правомірності твердження контролюючого органу про допущені позивачем порушення, останній мав би наслідки у вигляді винесення податкового повідомлення-рішення про донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість у зв'язку з завищенням податкового кредиту який сформовано по взаємовідносинам із контрагентами та не підтверджений документально. Щодо врахування чистого річного оподатковуваного доходу ФОП на загальній системі оподаткування, позивач зазначив, що при розрахунку чистого доходу фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не враховує витрати, пов'язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному. Такі витрати будуть враховані при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку. Щодо права ФОП включати до складу витрат вартість придбаних товарів (робіт, послуг) та інших матеріальних і нематеріальних активів у ФОП платника єдиного податку, представник позивача посилався на положення п.177.2 та п.177.4 ст. 177 ПК України, у зв'язку з чим зазначив, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування при визначенні об'єкта оподаткування має право включати до складу витрати вартість придбаних товарів (робіт, послуг) та інших матеріальних і нематеріальних активів у фізичної особи-підприємця платника єдиного податку, з умови, що такі витрати пов'язані з господарською діяльністю платника та підтверджені відповідними первинними документами. Також, зазначив, що залишки товарно-матеріальних цінностей, придбаних, але нереалізованих фізичною особою-підприємцем під час здійснення господарської діяльності, після скасування реєстрації такого суб'єкта господарювання залишаються у власності платника податку. При цьому, вартість таких залишків не включається до доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, та загального річного оподатковуваного доходу такого платника податку.
19.11.2018 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких було звернуто увагу суду на обставини, які на думку представника позивача свідчать про формальне проведення перевірки ФОП ОСОБА_4 та як наслідок протиправність винесення податкових повідомлень-рішень.
20.11.2018 року, у судовому засіданні представник позивача, просив суд адміністративний позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
Представник відповідача, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
До основних видів економічної діяльності позивача (за КВЕД) належить:
46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками.
У період з 13.09.2018р. по 17.09.2018р. згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.5, п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України фахівцями ГУ ДФС у Дніпропетровській області, проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_4, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.
Так, у даному акті в ході проведеної перевірки контролюючий орган дійшов до висновку про порушення платником:
- абз.5 п.6 ст.128 Господарського Кодексу України, п. 44.1 п. 44.3 ст.44, п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України в частині неналежного ведення книги обліку походів та витрат за 2016-2017 роки;
- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності на загальну суму 845912,41 грн. у т.ч. у 2016р. на суму 474324,37грн., у 2017р. на суму 371588,04 грн.;
- абз.14 п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.
Враховуючи виявлені в ході проведеної перевірки порушення підприємством норм Податкового кодексу Украни, на підставі акта перевірки контролюючим органом сфоромовано:
Не погоджуючись, з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями ФОП ОСОБА_4 звернувся зі скаргою на податкові повідом-рішення до ДФС України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає про таке.
Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України - на контролюючі органи покладено обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складання та достовірності первинних документів.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України.
Положеннями п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п.177.2. ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177 Податкового кодексу України).
Згідно з п.177.4. ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Так, пунктом 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (у редакції Законів № 3609-VI від 07.07.2011р., № 71-VIII від 28.12.2014р. ) визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, а саме:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
-обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Підпунктом 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України - під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
У разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими Податкового кодексу України для платників податку - фізичних осіб (п. 177.6 ст. 177 Податкового кодексу України ).
Пунктом 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включаються інші доходи, відповідно до пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із сум оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (підпункт 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України).
Згідно із пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України , податковий агент, поняття якого визначено пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку на доходи фізичних осіб, визначену ст. 167 Податкового кодексу України у розмірі 18 відсотків.
Крім того, відповідно до пп. 1.2 п. 16-1підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України доходи, визначені в ст. 163 Податкового кодексу України , є об'єктом оподаткування військовим збором.
Ставка військового збору становить 1,5 відс. об'єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (пп. 1.3 п. 16-1підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України ).
Згідно з п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України ).
Згідно із приписами ст.55 Господарського кодексу України, фізична особа - підприємець є суб'єктом господарювання, тому на нього розповсюджуються його норми.
Частиною 8 ст. 19 Господарського кодексу України передбачено, що усі суб'єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов'язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" до Податкового кодексу України, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.
Так, відповідно до п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, а саме:
- фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;
- фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.
При цьому, об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Податкового кодексу України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Так, зі змісту акту перевірки вбачається, що у періоді, який перевірявся відповідачем (з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.) ФОП ОСОБА_4 здійснював підприємницьку діяльність за загальною системою оподаткування.
На момент проведення перевірки позивач був платником податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску, податку на доходи з фізичних осіб з найманих працівників, єдиного внеску, як роботодавець, збору за провадження торгівельної діяльності (ресторанне господарство), за ліцензії, військового збору, збору на розвиток виноградарства.
Згідно з податковими деклараціями про майновий стан і доходи платника за 2016-2017 рр. ФОП ОСОБА_4 визначено дохід, отриманий від діяльності, зокрема:
-за 2016 рік- 106174419,03 грн.;
- за 2017 рік -100098351,28 гривень.
Проведеною контролюючим органом перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого ФОП ОСОБА_4 від провадження діяльності за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р., відображеного в розділі III податкової декларації та додатку 5 до декларації про майновий стан і доходи, додатку Ф 2 до декларації про майновий стан і доходи з даними про суми загального оподатковуваного доходу, встановленими в ході перевірки, встановлено факт безпідставного завищення суми витрат відображених у додатку Ф2 до податкової декларації за 2016 рік в розмірі 2640081.29 грн. та безпідставно завищено суму витрат відображених у додатку Ф2 до додаткової декларації за 2017 рік в розмірі 2078733,01 гривень.
У ході перевірки встановлено, що до складу витрат за 2016-2017 роки включено:
- витрати на оплату логістичних послуг наданих ТОВ «Омега» на суму 341245,33 грн., у тому числі по періодам: 2016 рік - 120416.67 грн. (без ПДВ), 2017 рік - 220828,66 грн (без ПДВ);
- витрати в розмірі 4344177,25 грн., в тому числі: за 2016 рік - 2514718,74 грн., за 2017 рік - 1829458,51 грн. які не пов'язані з отриманням доходу.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DDР (Магазин/ЦС) Покупця (згідно «ІНКОТЕРМС 2010»).
Поставка товару Постачальником в підрозділи (магазин/ЦС) Покупця здійснюється відповідно Замовлення Покупця. Координати підрозділів (Магазин Перевіркою/ЦС) Покупця зазначені у відповідній формі - зразок Додаток № 2 до цього договору (п.п.2.2 Договору №116).
Згідно п.2.8 Договору, замовлення вважається виконаним, а Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання по поставці товарів, якщо він здійснив поставку товарів:
- в узгоджені з Покупцем день та час;
- в асортименті та кількості, відповідно Замовлення;
- по цінам, затвердженим сторонами в Специфікації;
- з повним пакетом супроводжувальної документації;
-в повній відповідності до чинного законодавства України та умовами даного Договору.
Також, п.2.9 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється транспортом та за рахунок Постачальника в підрозділ Покупця (магазин/ЦС).
Передача (здача-прийняття) товару здійснюється відповідно товарної накладної Постачальника. Перехід права власності та ризиків на товар здійснюється в момент отримання Покупцем товару та підписання товарних накладних (п.3.1 Договору).
Твердження позивача, що ТОВ «Омега» власним атовтранспортом поставляла товар до магазинів та виставляло рахунки ФОП ОСОБА_4 на компенсацію витрат з перевезення оскільки за договором саме Постачальник несе всі витрати за перевезення товару, не підтверджено відповідними доказами, на запит контролюючого органу відповідні рахунки не надані.
Разом з тим, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій, на підставі даних не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 ст. 44, а також документів, пов'язаних із - виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовувалися зазначені документи.
Відповідно до п 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 ст. 44 платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи ( незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Згідно з пп. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Інформації, щодо рахунків з компенсації витрат на перевезення, нібито виставлених в адресу ФОП ОСОБА_4, після перевірки ТОВ «Омега» якості та пакування товару, та підтверджуючих документів стосовно цього факту Позивачем не надано.
Таким чином. ФОП ОСОБА_4, в порушення п. 177.2. 177 ПК України за період з період з 01.01.2016 по 31.12.2017 р. безпідставно відніс до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, витрати, які не пов'язані з господарською діяльнісю такої фізичної особи - підприємця, а саме витрати на логістичні послуги, стосовно продукції, яка не є власністю ФОП «ОСОБА_4.», у сумі 341245,33 грн. у тому числі по періодам: 2016 рік - 120416.67 грн. (без ПДВ), 2017 рік -220828.66 грн (без ПДВ).
Відповідно до п. 177.4. ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема:
- документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (2013-2014 рр.);
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Законом України від 21.12.2016 № 1797-УІП «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення Інвестиційного клімату в Україні» з 01.01.2017 року внесені зміни у статтю 177 Податкового кодексу України.
Отже, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування має право віднести до складу витрат виключно витрати, визначені п. 177.4 ст. 177 Кодексу.
Крім того, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Кодексу встановлено, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених ст. 177 Кодексу.
До основних засобів подвійного призначення належать: земельні ділянки, об'єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі (пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Кодексу).
Згідно з розділом 1 "Загальні положення" Правил, експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 р. № 550 "Про затвердження Правил експлуатації колісних транспортних засобів" утримання транспортного засобу - це забезпечення державної реєстрації дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов'язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.
Отже, враховуючи викладене, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням його господарської діяльності, зазначені витрати на утримання вантажних автомобілів, зокрема витрати на технічне обслуговування і ремонт.
Підпунктом 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України легкові та вантажні автомобілі віднесено до основних засобів подвійного призначення.
Щодо витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей, які не пов'язані з отриманням доходу в загальному розмірі 4344177,25 грн., ФОП ОСОБА_4 до складу витрат включив суму в розмірі 4344177,25 грн., тому числі : за 2016 рік - 2514718,74 грн., за 2017 рік - 1829458,51 грн., які не пов'язані з отриманням доходу, в порушення п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України.
До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів належать витрати, згідно п.177.4.1 - п. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року№ 2755-VІ.
Документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду. До складу витрат включаються тільки витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату.
Відповідно до пп. 177.4.5 п.177.4 ст.170 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-УІ не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною собою - підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Інструкцією «Про порядок заповнення декларації про майновий стан і доходи», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 № 859, визначено: при заповненні декларації про майновий стан і доходи, доходи отримані від кожного виду економічного виду діяльності повинні заповнюватися окремо.
Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, відображеного в декларації про майновий стан і доходи за 2016 р. та 2017 р., а саме надходжень на розрахунковий рахунок, перевірки інформації з ЦБД ДРФО ДПА України про отримання доходів від підприємницької діяльності, первинних документів, правильності занесення до книги обліку доходів та витрат, виторгу по РРО встановлено порушення заповнення декларації про майновий стан та доходи та додатку № 2 до декларації за 2016р. та 2017р. ФОП ОСОБА_4 доходи отримані від усіх видів діяльності відображав загальною сумою.
У ході проведення перевірки встановлено ФОП ОСОБА_4 фактично здійснював наступні види підприємницької діяльності:
- оптова торгівля продуктами харчування;
- маркетингові, мерчандайзингові послуги, послуги щодо просування товарів.
Таким чином, платник податків при формуванні витрат не відобразив витрати, понесені окремо від кожного виду діяльності, від якого було отримано доходи у 2016-2017 роках. А саме, витрати, які були задекларовані платником податків у додатку № 2 декларації про майновий стан та доходи за 2016, 2017 роки відноситься до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками.
Актом перевірки зафіксовано, що здійснення оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками за перевіряємий період є збитковим.
Відповідно до пункту 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Згідно із пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.
Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Отже за відсутності Книги обліку доходів і витрат, чи неналежного її ведення висновки про дотримання чи недотримання платником податку порядку формування витрат і доходів, тобто їх завищення або заниження, можливо зробити на підставі первинних документів, які їх підтверджують.
Оскільки Актом перевірки встановлено, що Книгу обліку доходів і витрат позивач вів з порушенням вимог законодавства України, то відповідач в силу приписів п. 86.10 ст. 86 та п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України був зобов'язаний самостійно визначити розмір податкових зобов'язань позивача за наслідками перевірки, для чого необхідно було встановити величини витрат позивача, пов'язаних з господарською діяльністю та доходів позивача, якого такі витрати стосуються на підставі первинних та розрахункових документів.
Так, актом зафіксовано, що ФОП ОСОБА_4 згідно наданих виписок банку, накладних, актів взаєморозрахунків, до складу витрат включив витрати на придбання товарно матеріальних-цінностей в розмірі 4344177,25 грн., в тому числі: за 2016 рік - 2514718,74 грн., за 2017 рік - 1829458,51 грн., які не пов'язані з отриманням доходу, тобто товар не реалізований та знаходиться на залишках, в порушення п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.
Водночас, позивачем не надано до перевірки та до суду відомостей та доказів на їх підтвердження щодо номенклатури товарів, їх вартості та загальної суми залишку товарів на складі позивача станом на 01.01.2016 та на 31.12.2017 роки.
Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечується.
З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни внесені Законом України від 28 дня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» до ПК України в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб - підприємців.
Пунктом 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 Податкового кодексу (п.п. 1.1 161 підрозділу 10 ПКУ), тобто:
- фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;
- фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в
Ставка збору складає 1,5 відсотки об'єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п.161 підрозділу 10 ПК України (пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 ПК України).
При цьому, пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 ПКУ встановлено, що об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 ПКУ, зокрема: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Перевіркою правильності визначення бази оподаткування військовим збором встановлено порушення платником вимог п.п.1.3, п.п 1.4, п.п 1.5, п.п 1.6 п.16 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України шляхом заниження суми грошового зобов'язання по сплаті військового збору за 2016, 2017 рік, яке виникло внаслідок невірного визначення ФОП ОСОБА_4 значень сум чистого доходу (прибутку), отриманого за перевіряємий період, яка відображена в книзі обліку доходів та завищення валових витрат за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017 року.
Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.
Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
Судові витрати згідно положень ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 листопада 2018 року.

Суддя В.В Ільков