Справа № 291/1021/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 291/1021/18

Головуючий у 1-й інстанції: Митюк О.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

06 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на ухвалу Ружинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій просив її скасувати та прийняти постанову, якою направити адміністративний позов до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 06.12.2018 року було винесено протокольну ухвалу.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів та вимог відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 29 серпня 2018 року звернувся до Ружинського районного суду Житомирської області з даним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову № 220-ДК/0060пО/08/01/17 від 29 серпня 2017 року про адміністративне правопорушення винесену старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог земельного законодавства України про охорону земель в Житомирській області - начальником відділу контролю за використанням та охороню земель в Андрушівському, Бердичівському, Любарському, Ружицькому, Чуднівському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Драчуком І.В. про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП України.

Разом з адміністративним позовом, позивачем було подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, ч.1 ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналізуючи вищезазначені приписи КАС України, колегія суддів зауважує, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, на які заявник посилається як на поважні, суд мав виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав заявник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 21.08.2018 року, а саме після того, як Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області на запит адвоката було надіслано копії матеріалів перевірки. Після чого позивач 28.08.2018 року звернувся з адміністративним позовом до суду.

Статтею 160 КАС України встановлювалось, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, встановлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Колегія суддів зазначає, що в порушені вказаної норми судом першої інстанції не встановлено коли позивач реально дізналась про порушення свого права: чи було належним чином повідомлено позивача про винесення оскаржуваної постанови, чи позивач особисто в інший спосіб його отримав або дізнався про нього.

Таким чином, суд першої інстанції, не встановив обставини вказані вище, прийшов до передчасного висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами, не надав належну оцінку поважності причин такого пропуску.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно відсутності порушення в його діях пропуску строку до суду з даним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає слідуюче.

З матеріалів справи встановлено, що 29 серпня 2017 року старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог земельного законодавства України про охорону земель в Житомирській області - начальником відділу контролю за використанням та охороню земель в Андрушівському, Бердичівському, Любарському, Ружицькому, Чуднівському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Драчуком І.В. було винесено постанову № 220-ДК/0060пО/08/01/17, якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП України та накладено штраф в розмірі 170 грн.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що позивач при розгляді справи про адміністративне правопорушення був присутнім та отримав копію оскаржуваної постанови ще 29.08.2017 року, при цьому з адміністративним позовом звернувся лише в 29 серпня 2018 року, у зв'язку з чим безпідставно пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом.

При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги обставини, що в матеріалах справи відсутні будь які докази отримання позивачем оскаржуваної постанови раніше ніж 21.08.2018 року для можливого звернення до суду, та будь яких доказів, що ОСОБА_2 було відомо про її існування до серпня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що посилання суду першої інстанції на наявність в матеріалах справи копії оскаржуваної постанови з відміткою щодо отримання позивачем оскаржуваної постанови саме 28.08.2017 року є помилковими, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що позивач був присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та не можливо встановити приналежність підпису на копії постанови саме позивачу, а тому колегія суддів вважає, що вказаний документ не є достатнім доказом та обставиною, що підтверджує належне отримання ОСОБА_2 оскаржуваної постанови.

Водночас суд зауважує, що в матеріалах справи містяться відомості, що постанова № 220-ДК/0060пО/08/01/17 від 29.08.2017 року була отримана позивачем лише 21.08.2018 року.

Таким чином, строк для звернення до адміністративного суду в даному випадку обчислюється з моменту коли позивач мав повну, реальну та об'єктивну можливість звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Отже, для реалізації права на звернення до суду із позовною заявою слід застосовувати десятиденний строк визначений КАС України саме з 21.08.2018 року .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо пропуску позивачем строку на звернення з позовною заявою та наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому апеляційний суд вказує і на правову позицію Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав що строк звернення до суду закріплений в нормах національного законодавства не є абсолютним.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, зважаючи на викладене, з метою недопущення ситуації позбавлення особи права допуску до правосуддя, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що дану справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За таких обставин, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є всі підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно із ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ружинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Справу направити до Ружинського районного суду Житомирської області для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.