Справа № 678/734/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 678/734/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лазаренко А.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

10 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора Управління Патрульної поліції у Хмельницькій області Гули Вікторії Володимирівни на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, інспектора Управління Патрульної поліції у Хмельницькій області Гули Вікторії Володимирівни про визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому, інспектора Управління Патрульної поліції у Хмельницькій області Гули Вікторії Володимирівни про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказав на те, що поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не зобов'язаний був пред'являти, оскільки правил дорожнього руху не порушував, тому в його діях відсутній склад правопорушення ч.1 ст.126 КУпАП України.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на її переконання, до невірного вирішення справи.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що норми ст. 286 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, згідно з ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи, що розгляд справи призначено у межах десятиденного терміну з моменту надходження справи до суду апеляційної інстанції, а також те, що сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що було винесено протокольну ухвалу від 05.12.2018 року.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Статтею 243 КАС України передбачено порядок ухвалення судових рішень.

Так, відповідно до ч. 4 вказаної статті судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Тому, з урахуванням ст.ст. 243 та 286 КАС України, постанова суду буде складена в межах 10 денного строку розгляду даної справи, який вираховується з 28.11.2018 року - час винесення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити повністю, рішення суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні адміністративного позову відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, неоспорені факти про те, що 11 червня 2018 року поліцейським УПП у Хмельницькій області Гулою В.В. винесено постанову серії ЕАА №439107, якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 425 грн., оскільки ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки "OPEL MOVANO ", н.з. НОМЕР_1 по автомобільній дорозі М-12 "Стрий - Знамянка"289 км порушив вимоги п.2.1 "г" ПДР України, оскільки при перевірці документів був відсутній поліс загальнообов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з проханням про її скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення не складався, доказів того, що підставою для перевірки у позивача поліса обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слугувало вчинене ОСОБА_3 ДТП не надано, тому дії відповідача під час винесення оскаржуваної постанови були протиправними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Оцінюючи доводи апелянта стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було помилково зроблено висновок про те, що у відповідача були відсутні підстави для перевірки полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки такий поліс особа має право пред'являти лише в разі складання протоколу про вчинення позивачем ДТП, з огляду на наступне.

Так, дійсно положеннями п. 21.2 ст. 21 Закону України " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху ( 1306-2001-п ) та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Разом з тим, статтею 23 Закону України "Про національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, в тому числі:

- вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень;

- припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

- регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Частинною 3 вказаної статті визначено, що поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З аналізу норм Закону України "Про національну поліцію" можна зробити висновок, що повноваження працівника поліції не є обмеженими для зупинки транспортного засобу виключно при вчиненні особою ДТП, та поліцейський з метою запобігання вчинення адміністративного правопорушення має право зупиняти транспортний засіб й у інших випадках.

Статтею 32 Закону України "Про Національну поліцію" визначено повноваження працівника поліції щодо перевірки документів.

Так згідно ч. 2 вказаної статті поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.1 "ґ" Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п. 2.4 "а" Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

При цьому, п. 21.1 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.31 ЗУ "Про Національну поліцію" поліції надано право застосовувати превентивні заходи до яких належить й застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч.1 ст.40 ЗУ "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На спростування доводів позивача та підтвердження того, що останній дійсно допустив порушення вимог ПДР, відповідачем надано відеоматеріали з камер нагрудного реєстратора.

При огляді вказаного відеозапису, судом апеляційної інстанції встановлено, що при перевірці документів у водія, було підтверджено відсутність діючого полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на що водій не заперечив та не спростував самого факту вчинення даного адміністративного правопорушення, а лише наполягав на винесенні попередження, у зв'язку із тим, що одразу поїде та оформить такий поліс.

Крім того, суд зауважує, до матеріалів справи відповідачем надано витяги з бази Моторно ( транспортного) страхового бюро України, де станом на 11 червня 2018 року (дата винесення оскаржуваної постанови) поліс № АК 9068643, що долучений до адміністративного позову укладений, але не діяв, при цьому почав діяти лише з 12 червня 2018 року, тобто наведене свідчить, про укладення такого полісу вже після винесення постанови.

Натомість, судом першої інстанції взагалі не надано оцінки вищезазначеним обставинам, як наслідок, не зроблено жодного висновку чи було вчинено позивачем адміністративне правопорушення передбачене.

Більше того, колегія суддів вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив лише з того, що оскільки протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення не складався, доказів того, що підставою для перевірки у позивача поліса обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слугувало складення протоколу щодо порушень правил дорожнього руху ОСОБА_3 або оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди не надано, тому дії відповідача під час винесення оскаржуваної постанови були протиправними.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що надаючи таку вузьку оцінку доказам по справі, судом першої інстанції не було досліджено підстави зупинки транспортного засобу марки "OPEL MOVANO ", н.з. НОМЕР_1, які витікали саме із відсутності у позивача під час руху полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, під час апеляційного розгляду справи судом встановлено, що підставою для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач слугувало, те що відповідач рухаючись позаду вказаного транспортного засобу шляхом перевірки відомостей із Централізованої бази Моторно (транспортного) страхового бюро України встановив відсутність полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів закріпленого за транспортним засобом марки "OPEL MOVANO ", н.з. НОМЕР_1.

Факт відсутності у ОСОБА_3 полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також не заперечувалось позивачем під час спілкування з інспектором поліції.

Відтак на переконання суду апеляційної інстанції у відповідача було достатньо підстав вважати, що позивач вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП України, а тому останнім було дотримано вимоги ч.1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію", якою визначено право працівників поліції зупиняти транспортні засоби.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення у позивача не було підстав для невиконання вимоги працівника поліції, щодо пред'явлення поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, як те передбачено п. 2.4 "а" Правил дорожнього руху.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку не можна застосовувати до спірних правовідносин лише п. 21.2 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки норми Закону України "Про національну поліцію" визначають більш ширший перелік повноважень, якими наділені працівники поліції.

Враховуючи вище зазначене та матеріали справи, а саме відеозапис з нагрудної камери відповідача, витяг із Централізованої бази Моторно (транспортного) страхового бюро України, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправних дій відповідача при винесенні оскаржуваної постанови серії ЕАА №439107 №157179 та факту порушення позивачем ПДР, які зазначенні в даній постанові.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача є обґрунтованими і судом першої інстанції безпідставно не враховано вказаної обставини при винесенні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, а відтак постанова серії ЕАА №439107 від 11.06.2018 винесена правомірно.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу інспектора Управління Патрульної поліції у Хмельницькій області Гули Вікторії Володимирівни задовольнити повністю.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, інспектора Управління Патрульної поліції у Хмельницькій області Гули Вікторії Володимирівни про визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, інспектора Управління Патрульної поліції у Хмельницькій області Гули Вікторії Володимирівни про визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.