Справа № 810/868/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/868/18 Суддя першої інстанції: Виноградова О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Кузьмишиної О.М. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії (рішення) Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області щодо зменшення основного розміру пенсії позивача після перерахунку його пенсії 1 жовтня 2017 року з 15 301 грн. 92 коп.;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області встановити позивачу попередній розмір основної пенсії за віком у сумі 15 301 грн. 92 коп., починаючи з 1 жовтня 2017 року у відповідності до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок управлінням Пенсійного фонду України у м. Славутичі було здійснено на виконання вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в межах повноважень та в порядку, встановленому чинним законодавством.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 з 21 лютого 2011 року перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі, а з 6 січня 2017 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Станом на 30 вересня 2017 року основний розмір пенсії позивача становив 15 301 грн. 92 коп., загальний розмір пенсії - 20 069 грн. 56 коп., розмір пенсії до виплати - 10 740 грн. 00 коп.

З 1 жовтня 2017 року на виконання вимог Закону № 2148-VIII відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача, за результатами якого основний розмір пенсії склав - 11 431 грн. 44 коп., загальний розмір призначеної пенсії - 15 326 грн. 66 коп., розмір пенсії до виплати - 10 740 грн. 00 коп.

26 грудня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив встановити йому попередній розмір основної пенсії - 15 31 грн. 92 коп.

9 січня 2018 року відповідач листом № 157/К-03 повідомив позивача про те, що з 1 жовтня 2017 року було здійснено перерахування пенсій відповідно до Закону № 2148-VIII із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 і 2016 р.р. із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Крім того, у листі зазначалося, що позивачу пенсія виплачується відповідно до вимог п. 4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV в раніше встановленому розмірі (далі - лист № 157/К-03).

Вважаючи вищевказані дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначається Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

11.10.2017 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» № 2148-VII, яким внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі і до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до п.4.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

На виконання вимог вищевказаного Закону, відповідачем був зроблений перерахунок пенсії позивача, та, відповідно зменшив розмір основної пенсії ОСОБА_1 з 15 301 грн. 92 коп. (станом на 31 вересня 2017 року) до 11 431 грн. 44 коп.

Відповідач, з доводами якого погодився і суд першої інстанції відзначають, що відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-IV, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень, саме цю суму позивач отримував станом на 31.09.2017 року та продовжував отримувати після перерахунку з 01.10.2017 року, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Колегія суддів наголошує, що формулювання «пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі» вжито в диспозиції даної статті не у вузькому значенні, що означало б саме суму, яку особа отримує до виплати, а в широкому - «основний розмір пенсії».

В такому контексті дана правова норма узгоджується із положення частини 1 статті 58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, відповідно до якої передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 тільки підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили.

Колегія суддів також наголошує, що обмеження пенсії розміром 10 740 грн., відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-IV, є тимчасовим заходом і після того, як така норма втратить свою силу, позивач буде отримувати пенсію в розмірі, визначеному відповідно до матеріалів пенсійної справи, тобто «основний розмір пенсії», а тому, дії відповідача щодо зменшення такого розміру, на підставі Закону України № 2148-VIII є протиправними, у зв'язку з чим вимоги позивача, з огляду на приписи п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії (рішення) Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 після перерахунку 1 жовтня 2017 року з 15 301 грн. 92 коп.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області встановити ОСОБА_1 попередній розмір основної пенсії за віком у сумі 15 301 грн. 92 коп., починаючи з 1 жовтня 2017 року у відповідності до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 р. № 1058-IV.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: О.М.Кузьмишина

А.Г.Степанюк