Справа № 2340/4330/18
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року справа № 2340/4330/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням першого судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2018 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23) просить:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 в період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року.

-зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії починаючи з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року.

29.11.2018 перейдено до розгляду справи в письмовому провадженні.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою. Однак з червня 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області безпідставно було призупинено виплату пенсії, на підставі отриманої інформації від СБУ про відсутність за місцем реєстрації внутрішньопереміщеної особи понад 60 днів. Позивач стверджує, що виплата пенсії призупинена з підстав не передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення. Крім того, позивач зазначив, що інформація про відсутність за місцем реєстрації внутрішньопереміщеної особи внесена до бази СБУ помилково, що узгоджується з рішення комісії РДА з питань призначення (відновлення) соціальних виплат № 8 від 10.07.2018 та відновленням виплати пенсії. Також, згідно листа ГУ ПФУ у Черкаській області від 09.08.2018 №48975/03-12 позивачу відновлено виплату пенсії з 01.06.2018, проте повідомлено, що за період з 01.06.2018 по 31.08.2018 виплата пенсії буде здійснена після прийняття відповідного порядку Кабінетом Міністрів України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позивач перебуває на обліку у відповідача, і йому виплачувалася пенсія, виплату якої призупинено з 01.06.2018 року на підставі інформації СБУ щодо виїзду позивача, як внутрішньопереміщеної особи на непідконтрольну територію. Щодо пенсії за період з червня 2018 року по серпень 2018 року то вона може бути виплачена на підставі окремого порядку затвердженого КМУ, однак на даний час такий порядок не прийнятий. Крім того, відповідач посилався на постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі - Постанова КМУ № 509), від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова КМУ № 637) та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова КМУ № 365).

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, місце проживання зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме за адресою: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання/перебування - на підконтрольній українській владі території за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.03.2016 №.

З 01.06.2018 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено у зв'язку з наявністю інформації в базі СБУ щодо відсутності за його місцем реєстрації внутрішньопереміщеної особи понад 60 днів.

Згідно інформації прикордонної служби України (а.с. 42, 54-55) в останньої відсутня інформація про в'їзд ОСОБА_1 станом на 10.08.2018 на підконтрольну територію України та наявна лише про виїзд 18.03.2018, 21.03.2018 на пункті перетину «Бугас» (лист від 23.10.2018 за №184/А-15539).

Також згідно листа прикордонної служби України від 05.10.2018 за № 23/А-15009, здійснити перевірку фактів перетину ОСОБА_1 лінії розмежування з тимчасово окупованою територію неможливо.

Однак, рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корсунь-Шевченківської РДА від 10.07.2018 (протокол №8) призначено (відновлено) соціальні виплати за місцем його фактичного проживання (лист ГУ ПФУ в Черкаській області від 12.07.2018 № 319/А-14).

Листом від 09.08.2018 № 48975/03-12 відповідач повідомив позивача, що йому поновлено виплату пенсії з 01.06.2018. Пенсію за червень-серпень 2018 року нараховано на виплату, однак сама виплата пенсії буде проведена за окремим порядком після його затвердження Кабінетом Міністрів України.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, за своїм внутрішнім переконанням, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України, визначено, що Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування.

Частиною 2 ст. 4 Основ визначено, що відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Відповідно до ст. 27 Основ виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості, якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність, якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи, внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування, в інших випадках, передбачених законами.

Отже, основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення таких страхових виплат, як пенсія, не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII Для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною 2 ст. 7 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, у разі смерті пенсіонера, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм ст. 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що "інші випадки" для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров'я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, позиція відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2018 та необхідності прийняття порядку Кабінетом Міністрів України, якими буде визначений порядок щодо виплати невиплаченої частини пенсії внутрішньо переміщеним особам є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.

Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у Рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій адміністративній справі N 805/402/18.

Окрім того, суд зазначає, що сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбаченою діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати. Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки "на умовах передбачених законом" і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів неможливості виплати пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а ч. 2 статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії та невиплати пенсії позивачу за період з 01.06.2018 по 31.08.2018.

За таких обставин, враховуючи, що наявними матеріалами справи підтверджено невиплату пенсії позивачу, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт серії НОМЕР_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт серії НОМЕР_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по виплаті пенсії починаючи з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт серії НОМЕР_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.Г. Паламар