Справа № 520/9452/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 грудня 2018 р. № 520/9452/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1Д.) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (далі по тексту відповідач, ОСОБА_3 ОУПФУ), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Відповідача ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області по припиненню виплати пенсії Позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

- зобов'язати Відповідача ОСОБА_3 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області відновити виплату пенсії Позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

- зобов'язати Відповідача ОСОБА_3 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити Позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, заборгованість із пенсії за період з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року в сумі 6238,80 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 29 травня 2018 року № 507. Згідно листа Відповідача від 04.09.2018 року №9082-07/23, 14.05.2018 року від Пенсійного фонду України в електронному вигляді були отримані списки тривало відсутніх за місцем проживання осіб.

Розпорядженням від 14.05.2018 року виплату пенсії позивачу було припинено з 01.05.2018 року до зясування.

06.06.2018 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

25.06.2018 року від ОСОБА_3 РДА було отримано протокол № 121 від 23.06.2018 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, яким ОСОБА_1 було відновлено виплату пенсії.

Розпорядженням від 05.07.2018 року було, як вказує Відповідач у листі від 04.09.2018 року № 9082-07/23, Позивачу було відновлено виплату пенсії з 01.05.2018 року, яку остання так і не отримала, оскільки 10.08.2018 року знову від Пенсійного фонду України в електронному вигляді були отримані списки тривало відсутніх за місцем проживання осіб, в якому була і ОСОБА_1.

Розпорядженням від 10.08.2018 року було, припинено виплату пенсії Позивачу з 01.08.2018 року до з'ясування.

Згідно листа Відповідача від 04.09.2018 року N9 9082-07/23, борг перед Позивачем за період з 01.05.2018 року по31.08.2018 року складає 6238,80 грн.

Як вбачається із розпоряджень Відповідача від 14.05.2018 року та від 10.08.2018 року, виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з формулюванням: - «до з'ясування», що прямо суперечить статті 49 Закону України № 1058-ІУ від 09 липня 2009 року, яка регулює припинення та поновлення виплати пенсії. А саме ч. 1 ст. 49 Закону України № 1058-ІV має вичерпний перелік причин припинення виплати пенсії, в якому відсутня причина - до з'ясування.

Крім цього зазначає, що ст. 5 Закону України № 1058-ІV та ст. 92 Конституції України вказують на те, що виключно законами України визначаються форми і види пенсійного забезпечення.

Вважає, дії відповідача неправомірними, у звязку з чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року у справі відкрито спрощене провадження.

Відповідач, у встановлений судом строк, надав відзив у якому зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 об'єднаному управління Пенсійного фонду України Харківської області за фактичним місцем проживання/перебування: м. Чугуїв, вул. Червоної Калини, буд.20.

В травні 2018 року від Пенсійного фонду України у електронному вигляді були отримані списки тривало відсутніх за місцем проживанням осіб, які не були включені у відомості травня 2018 року. У цих списках перебувала ОСОБА_1.

Списки внутрішньо переміщених осіб, щодо яких наявна інформація про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання, які надійшли з Пенсійного фонду України, передаються до відповідних структурних підрозділів з питань соціального захисту населення для проведення перевірки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.

Розпорядженням від 14.05.2018 ОСОБА_1 було призупинено виплату пенсії з 01.05.2018 до зясування, відповідно до п.п. 2 п. 4 постанови КМУ від 08.06.2016 № 365 «Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затверджене о постановою КМУ від 08.06.2016 № 365.

17.05.2018 до управління соціального захисту населення ОСОБА_2 міської ради Харківської області на отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, в тому числі ОСОБА_4.

06.06.2018 ОСОБА_1Д, звернулася до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з заявою на поновлення виплати пенсії.

25.06.2018 від ОСОБА_2 міської ради Харківської області отримано протокол № 121 від 23.06.2018 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким ОСОБА_1 відновлено виплату пенсії відповідно до п. 15 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Розпорядженням від 05.07.2018 було здійснено поновлення пенсії з 01.05.2018 ОСОБА_1

10.08.2018 від Пенсійного фонду України у електронному вигляді отримано списки тривало відсутніх за місцем проживання/перебування осіб (в тому числі ОСОБА_1), які не були включені у відомості серпня 2018 року.

Розпорядженням від 10.08.2018 ОСОБА_1 було призупинено виплату пенсії з 01.08.2018 до з'ясування, відповідно до п.п. 2 п. 4 постанови КМУ від 08.06.2016 № 365 «Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365.

Сума боргу склала 6238,80 грн. за період з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року, в тому числі: «поточна» доплата склала 4679,10 грн.; «відкладена» доплата - 1559,70 грн. яка буде сплачена після прийняття окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України.

Виплата доплати за минулий чек внаслідок перерахунку пенсій, в результаті продовження строку призначення пенсії, неоплати попередніх періодів тощо, включається до «поточної» або «відкладеної» доплати в залежності від періоду, за який вона обчислена. «Поточна» дог лата включається у виплатні документи в загальному порядку, «відкладена» доплата обліковуються га виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_3 об'єднане управлінню Пенсійного фонду України Харківської області наголошує, шо припинення виплати пенсії позивачу відбулось не з протиправними діями ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, а у зв'язки з недотриманням позивачем умов, за яких здійснюється виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам, передбачених чинним законодавством. У звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Так, з огляду на те, що згідно положень ст. 258 КАС України передбачено, що даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАСУ справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином України, що підтверджено паспортом серії ЕН №153472 від 05 квітня 2002 року (а.с. 11), перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа згідно довідки від 29 травня 2018 року № 507 (а.с.12).

Розпорядженням від 14.05.2018 ОСОБА_1 було призупинено виплату пенсії з 01.05.2018 до зясування, відповідно до п.п. 2 п. 4 постанови КМУ від 08.06.2016 № 365 «Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затверджене о постановою КМУ від 08.06.2016 № 365 (а.с.37).

06.06.2018 ОСОБА_1Д, звернулася до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з заявою на поновлення виплати пенсії (а.с.39).

25.06.2018 від ОСОБА_2 міської ради Харківської області отримано протокол № 121 від 23.06.2018 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким ОСОБА_1 відновлено виплату пенсії відповідно до п. 15 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (а.с. 40).

Розпорядженням від 05.07.2018 було здійснено поновлення пенсії з 01.05.2018 ОСОБА_1

Розпорядженням від 10.08.2018 ОСОБА_1 було призупинено виплату пенсії з 01.08.2018 до з'ясування, відповідно до п.п. 2 п. 4 постанови КМУ від 08.06.2016 № 365 «Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365 (а.с.41).

Відповідно до протоколу за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року Сума боргу склала 4679,10 грн. за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року (а.с.43).

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України №1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону №1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Між тим, у розпорядженні від 14.05.2018 року (а.с.37) про припинення виплати пенсії не вказано, яка з обставин, визначених наведеною вище нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Відповідно до ч. 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Однак, як свідчить аналіз положень Закону №1058, припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтями 2 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у ст. 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Суд зазначає, що разом з відзивом на адміністративний позов до матеріалів справи надано розпорядження ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області від 14.05.2018 року, яким призупинено виплату пенсії з 01 травня 2018 року.

Зважаючи на те, що на момент звернення з адміністративним позовом до суду у цій справі позивачу не було відомо про вказане розпорядження від 14 травня 2018 року, суд, з'ясувавши, що прийняття цього розпорядження передувало діям з припинення виплати пенсії ОСОБА_1, визнає протиправним зазначене розпорядження, оскільки саме розпорядження, а не дії створює відповідні правові наслідки.

Водночас, беручи до уваги те, що виплата пенсії позивачу була припинена розпорядженням від 14.05.2018 року, про прийняття якого позивачу не повідомлялося, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на пенсійне забезпечення шляхом скасування вказаного розпорядження.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання неправомірними дій ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 року охоплюється визнанням протиправності та скасуванням зазначеного розпорядження.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01.05.2018 по 31.08.2018 у сумі 6238,80 грн.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області відновити виплату пенсії Позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 49 України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Матеріалами справи підтверджено, що виплата пенсії позивачу припинена з червня 2018 року. Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії, визначених ст.49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

В даному випадку посилання відповідача на те, що пенсійні виплати внутрішньо переміщеним особам здійснюються виключно за умови взяття на облік за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи, суд зазначає, що факт взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи відповідачем не заперечується.

Продовження перебування на обліку та виплата пенсії після взяття на облік не пов'язується законом з будь-якими додатковими умовами.

В даному випадку ст. 7 Закону України № 1706-VII визначає, що держава може забезпечити реалізацію прав громадян, що вимушені внаслідок певних обставин, визначених законом, покинути своє постійне місце проживання, виключно за умови їх реєстрації на підконтрольній території, де здійснюють свої повноваження відповідні органи державної влади України.

Вказану норму включено законодавцем до закону з метою визнання неможливості забезпечення цих прав на непідконтрольних Україні територіях, та з метою забезпечення гарантованих державою зобов'язань щодо пенсійного забезпечення громадянам України, що проживали на територіях, які внаслідок певних обставин вибули з-під контроля держави, та вимушені були покинути місце свого постійного проживання у зв'язку із настанням таких обставин, зокрема проведення антитерористичної операції.

Вказана норма створює механізм реалізації державних гарантій та не може трактуватися органами державної влади як підстава для невиконання державою вказаних гарантій.

Що стосується посилання відповідача на Порядок затверджений Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365, суд зазначає, що вказаним порядком не може бути визначено умови припинення пенсійних виплат з огляду на те, що підстави припинення таких виплат визначені ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якою зокрема зазначено, що рішення про припинення приймається територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду, а не структурним підрозділом соціального захисту населення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 вказаного закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст .21 КЗпП України від 9 липня 1998 р. № 12-рп/98 було дано офіційне тлумачення терміну законодавство. Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін законодавство, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Тобто Конституційний Суд України фактично став на позицію тлумачення поняття законодавство у широкому значенні.

При цьому, з вказаного рішення вбачається, що термін "закон", на відміну від терміну "Законодавство" є більш вузьким, а отже не може трактуватися так само, як термін "Законодавство", а отже в такому випадку мається на увазі саме Закони України, прийняті Верховною Радою України.

З огляду на це, суд зазначає, що підстави припинення соціальних виплат, визначені Порядком, затвердженим Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 не можуть вважатися підставами для припинення пенсій відповідно до ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того суд зазначає, що у ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не міститься вказана у відзиві на позовну заяву, підстава для призупинення виплати пенсії згідно списків внутрішньо переміщених осіб, щодо яких наявна інформація про тривалу (понад 60 днів) відсутність за місцем проживання, які надійшли з Пенсійного фонду України.

Відповідних доказів, на підтвердження вказаних у відзиві обставин, представником відповідача не надано.

Крім того судом встановлено, що повторне зупинення виплати пенсії відбулось на підставі розпорядження від 10.08.2018 року з 01.08.2018 року.

Суд, з'ясувавши, що прийняття цього розпорядження передувало діям з припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2018 року, визнає протиправним зазначене розпорядження, оскільки саме розпорядження, а не дії створює відповідні правові наслідки.

Водночас, беручи до уваги те, що виплата пенсії позивачу була припинена розпорядженням від 10.08.2018 року, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на пенсійне забезпечення шляхом скасування вказаного розпорядження.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання неправомірними дії ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2018 року охоплюється визнанням протиправності та скасуванням зазначеного розпорядження.

Суд також акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зобов'язання ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, оскільки вказане є дотриманням судом гарантії, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Леонова, 4-а, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) від 14 травня 2018 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул. ОСОБА_5, б. 20, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 01 травня 2018 року.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Леонова, 4-а, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) від 10 серпня 2018 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул. ОСОБА_5, б. 20, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 01 серпня 2018 року.

Зобов'язати ОСОБА_3 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Леонова, 4-а, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул. ОСОБА_5, б. 20, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість із пенсії за період з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року в сумі 6238,80 грн. (шість тисяч двісті тридцять вісім гривень 80 гривень).

Зобов'язати ОСОБА_3 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Леонова, 4-а, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) відновити виплату пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул. ОСОБА_5, б. 20, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 01 серпня 2018 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул. ОСОБА_5, б. 20, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12 грудня 2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.