Справа № 0640/4691/18
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Житомир справа № 0640/4691/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Лисайчука А.О.,

представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів Дзюби А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення 74038,00 грн. та 100000 грн. моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом (а.с.37-43), в якому просить стягнути з відповідача на його користь:

"- 20253 грн. за вимушений прогул при невиконанні рішення суду про поновлення на роботі;

- 51624 грн. за порушення строку у проведені розрахунку при звільненні;

- 2161 грн. на відшкодування завданої йому шкоди незаконним утримання з коштів за компенсацію за невикористані відпустки при звільненні з роботи в липні 2015 року;

- 100000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди".

В обґрунтування позову зазначає, що до 19.06.2016 відповідач відмовлявся виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі, хоч позивач кожного дня приходив на роботу; з вини відповідача позивач фактично перебував у вимушеному прогулі в період з 11.07.2015 по 18.09.2016 включно, але відповідач відмовився від оплати за вимушений прогул в період з 01.07.2016 по 18.09.2016; станом на день звільнення 20.09.2016 відповідач мав перед позивачем заборгованість по оплаті за час вимушеного прогулу 17564 грн., а тому, відповідно до статей 116, 117 КЗпП, йому відповідач повинен сплатити середній заробіток за порушення строку у проведені розрахунку при звільненні; відповідач незаконно 10.07.2015 відрахував 2161 грн. з нарахованої йому компенсації за невикористані відпустки в день звільнення позивача з роботи. Відповідач, провівши оплату за вимушений прогул з 11.07.2015 по 30.06.2016 не сплатив жодної копійки єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Вищевказаними протиправними діями відповідача позивачу завдано значної моральної шкоди.

Ухвалою від 23.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 29.11.2018 позов в частині стягнення 100000 грн. моральної шкоди залишено без розгляду.

Відповідачем поданий відзив на позов (а.с.58-63), в якому він просить відмовити в задоволенні позову, оскільки, зазначаючи, що середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до судових рішень позивачу був виплачений, заборгованість за вимушений прогул в розмірі 71877,72 грн. нічим не підтверджена та будується на припущеннях; твердження позивача, що листом Управління Держпраці у Житомирської області від 29.09.2016 № 4041 підтверджено незаконне відрахування 2161,00 грн. 10.07.2015 є необґрунтованим; на виконання Припису Управління Держпраці у Житомирської області від 16.08.2016 № 06-03-034/0573-0209 про усунення порушень вимог законодавства відносно ОСОБА_3 останньому було нараховано 2161 грн., з яких утримано 18% прибуткового збору та 1,5% військового збору та 29.08.2016 повернуто 1739,60 грн.

Позивачем подана відповідь на відзив (а.с.85-86), в якому зазначив, що в основу відзиву відповідач поклав висновки, які не відповідають дійсності і повністю спростовуються матеріалами справи.

В судовому засіданні:

- представник позивача позов підтримав, вказавши, що відповідач з 2161 грн. дійсно виплатив 1739,60 грн., а тому на користь позивача належить стягнути недоплачену різницю;

- представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачем пропущений строк звернення до суду, та пояснила, що заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2016 по 18.09.2016 позивачу не виплачувалась.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Постановами Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 (а.с.15-17) та Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 (а.с.18-22) по справі № 806/3018/15 визнано протиправним наказ Головного управління Держземагенства у Житомирській області № 83-к від 10.07.2015 "Про звільнення ОСОБА_3."; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу землями сільськогосподарського призначення у Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області; зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.07.2015 по 30.06.2016 включно в сумі 39642,68 грн.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 19.09.2016 № 178/0/50-1к від 19.09.2016 (а.с.23), відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 № 806/3018/15, ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника відділу землеустрою, моніторингу та охорони земель з 11.07.2015 та фактично допущено до виконання обов'язків начальника відділу землеустрою, моніторингу та охорони земель з 19.09.2016.

Таким чином має місце затримка виконання відповідачем судових рішень по справі № 806/3018/15 щодо поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як встановлено постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 по справі № 806/3018/15, середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становила 162,47 грн.

Враховуючи, що затримка виконання відповідачем судових рішень по справі № 806/3018/15 щодо поновлення ОСОБА_3 на роботі мала місце в період з 01.07.2016 по 18.09.2016 включно, вимушений прогул позивача за цей час складає 55 робочих днів, а тому відповідач повинен виплатити йому 8935,85 грн.

При цьому суд зазначає, що положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України, згідно якої, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 по справі № 552/3404/17.

Щодо вимоги про стягнення 51624 грн. за порушення строку у проведені розрахунку при звільненні, то суд зазначає, що згідно із частиною першою статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Позивач був звільнений з посади начальника відділу землеустрою, моніторингу та охорони земель 20.09.2016 наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 20.09.2016 3 182/0/50-16 (а.с.24).

Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому, відповідно до статей 116, 117 КЗпП середній заробіток за порушення строку у проведені розрахунку при звільненні, які полягають у несплаті при звільненні 20.09.2016 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Суд вважає, що така вимога суперечить законодавству, оскільки, відповідно до приписів статей 235, 236 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул здійснюється за рішенням суду за наслідками розгляду трудового спору, обов'язок роботодавця самостійно нараховувати та виплачувати за вимушений прогул середній заробіток нічим не передбачений, а тому вини відповідача в несплаті позивачу при звільненні середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі немає. Отже вимога про стягнення 51624 грн. за порушення строку у проведені розрахунку при звільненні задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення 2161 грн. на відшкодування завданої позивачу шкоди незаконним утримання з коштів за компенсацію за невикористані відпустки при звільненні з роботи в липні 2015 року.

Суд звертає увагу, що дану вимогу позивач обґрунтовує, посилаючись на лист ГУ Держпраці у Житомирській області від 29.09.2016 № 4041 (а.с.27-28), який "свідчить, що відповідач незаконно 10.07.2015 року відрахував 2061 грн. з нарахованої ... компенсації за невикористані відпустки в день незаконного звільнення ... з роботи" (а.с.41).

Як вбачається з дослідженого листа від 29.09.2016 № 4041, ГУ Держпраці у Житомирській області було розглянуло звернення ОСОБА_3 і прийшло до висновку, що підстав стверджувати про незаконне скасування йому надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важкої роботи не має, а тому суд вважає, що позивач не доказав, що відповідач незаконно утримав з нього кошти за компенсацію за невикористані відпустки при звільненні з роботи в липні 2015 року в сумі 2161 грн.

При цьому суд зауважує, що на виконання Припису Управління Держпраці у Житомирської області від 16.08.2016 № 06-03-034/0573-0209 про усунення порушень вимог законодавства відносно ОСОБА_3 (а.с.70-72) останньому було нараховано 2161 грн., з яких утримано 18% прибуткового збору та 1,5% військового збору та 29.08.2016 повернуто 1739,60 грн., проти чого представник позивача не заперечує.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2016 по 18.09.2016 включно в сумі 8935,85 грн., а в частині позовних вимог про стягнення 65102,15 грн. відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 13300, номер НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка, 45, м. Житомир, 10002, код 39765513) задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.07.2016 по 18.09.2016 включно в сумі 8935,85 грн.

В частині позовних вимог про стягнення 65102,15 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк

Повне судове рішення складене 10 грудня 2018 року