Справа № 815/5691/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р.м.Одеса Справа № 815/5691/17

Категорія: 6.3 Головуючий в І інстанції: Бутенко А.В.

Місце та час ухвалення: м. Одеса, 15:50 год.

Дата складання повного тексту: 23.08.2018р.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області Іванової Христини Анатоліївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області Іванової Христини Анатоліївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій державного реєстратора Іванової Х.А. щодо проведення реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Іванової Х.А, від 31.05.2017 року за індексним номером 35463995 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 16.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/0054/74/71674. 05.04.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з вищезазначеного кредитного договору, між цими ж сторонами укладено Договір іпотеки №1280, за умовами якого позивач передає в іпотеку банку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належала позивачу на праві власності згідно договору купівлі-продажу №893 від 19.03.2007 року.

У серпні 2017 року позивачу стало відомо, що 31.05.2017 року державним реєстратором Івановою Х.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35463995, відповідно до якого право власності на Квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 Зазначене рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Так, на думку позивача, при вчиненні реєстраційної дії відповідачем порушено вимоги, які передбачені пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року (далі - Порядок №1127) та є необхідними для прийняття рішення про реєстрацію права власності. Відповідно до п.61 Порядку №1127, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, також подає завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як зазначає позивач, в порушення вимог п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідачем було прийняте рішення про реєстрацію без підтвердження завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги.

Позивач вказує, що він не отримував від ОСОБА_2 ані вимогу про виконання порушеного зобов'язання, ані лист-повідомлення про заміну кредитора в зобов'язанні та відповідних документів щодо переходу прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами до третьої особи.

Крім того, у квартирі на момент прийняття оскаржуваного рішення про реєстрацію права власності були зареєстровані та проживали малолітні діти, проте державним реєстратором Івановою Х.А. під час проведення реєстраційних дій не було перевірено наявність попереднього дозволу органів опіки та піклування, видача якого передбачена положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправними дії державного реєстратора Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області Іванової Христини Анатоліївни щодо проведення реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області Іванової Христини Анатоліївни від 31.05.2017 року за індексним номером 35463995 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи апелянт просить скасувати рішення від 14.08.2018р. та закрити провадження по справі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір, що носить публічно-правовий характер і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/0054/74/71674, згідно умов якого Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на положеннях та умовах цього договору, надає ОСОБА_3 кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 202 000, 00 дол. США, а ОСОБА_3 зобов'язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. При цьому кредитні кошти були призначені для використання на споживчі цілі, а саме на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка виступала в даному договорі як спосіб забезпечення зобов'язання.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В та зареєстрованого в реєстрі за №893, ОСОБА_3 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58,5 кв. м., право власності виникло у позивача з моменту державної реєстрації цього договору.

05.04.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору №014/0054/74/71674, між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим номером №1280. За умовами вказаного договору позивач передав в іпотеку Банку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є приватною власністю позивача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. 19.03.2007 року, реєстровий номер 893.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що права та обов'язки іпотекодержателя за договором іпотеки, були відступлені Публічному акціонерному товариству «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР», який в свою чергу відступив права та обов'язки Іпотекодержателя Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНСТРИМ».

Як вбачається з договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. 23.02.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за №272, 23.02.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНСТРИМ» відступило права та обов'язки іпотекодержателя громадянину ОСОБА_2.

26.05.2017 року ОСОБА_2 звернувся до державного реєстратора Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області Іванової Х.А. із заявою №22484595 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо реєстрації права власності) на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

За рішенням державного реєстратора Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області Іванової Х.А. №335463995 від 31.05.2017 року проведено державну реєстрацію права власності, форма власності приватна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_2, податковий номер/серія, номер паспорта /КК597498 .

Вважаючи протиправними дії державного реєстратора Іванової Х.А. щодо проведення реєстрації права власності на квартиру та рішення державного реєстратора Іванової Х.А. від 31.05.2017 року за індексним номером 35463995 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, при цьому виходить з наступного.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини другої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Ураховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного), на момент звернення до суду право власності на спірну квартиру перейшло до третьої особи у справі, колегія суддів, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2018 року по справі № 820/8219/15.

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та дійшла висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки, виходячи з заявлених позовних вимог, захист прав та інтересів позивача підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення, тому постановлене судове рішення підлягає скасуванню в порядку ст.317 КАС України, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 311, 317, 319, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року - скасувати.

Провадження по справі № 815/5691/17 за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області Іванової Христини Анатоліївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування рішення - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук