Справа № 821/770/18
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/770/18
16 год. 07 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю представників

позивача - Кравченко Д.В.

відповідача - Бохан О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про встановлення відсутності компетенції ( повноважень) на вчинення певних дій,

встановив:

23 квітня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" (надалі - позивач, ТОВ "Аутстаффер"), в особі представника Кравченко Д.В., звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (надалі - відповідач, ГУ Держпраці у Дніпропетровській області), в якому просить встановити відсутність компетенції (повноважень) відповідача, суб'єкта владних повноважень, самостійно визнавати недійсними договори та проводити інспекційні відвідування осіб, які не використовують найману працю.

Ухвалою суду від 14.05.2018 року позовну заяву разом з доданими документами повернуто позивачу на підставі п.3 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2018 р. ухвалу Херсонського окружного адміністративного суд від 14.05.2018 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 22.10.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 16 листопада 2018 р. о 09:00 год.

Крім того, вказаною ухвалою суду залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 (місце проживання 51900, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) ( далі - ФОП ОСОБА_3, третя особа)

Протокольною ухвалою суду від 16.11.2018 р. відкладено розгляд справи у зв'язку з явкою в судове засідання не уповноваженого представника позивача та не отриманням відзиву на позов відповідача на 05.12.2018 р.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що у січні 2018 р. ТОВ "Аутстаффер" стало відомо про проведення відповідачем інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3, який є замовником послуг аутстаффінгу у ТОВ "Аутстаффер", за результатами якого складно акт перевірки № 201/4.1-6 від 11.09.2017 р. При цьому, позивач вказує, що на стор. 22 вказаного акту перевірки відповідачем зроблено протиправний висновок про те, що "договір аутстаффінга від 01.01.2017 р., укладений між ТОВ "Аутстаффер" та ФОП ОСОБА_3 до уваги не береться", що на думку відповідача свідчить про те, що при проведенні інспекційного відвідування та складанні акту перевірки відповідач вийшов за межі своє компетенції. Позивач вказує, що згідно Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" № 877-V, постанови КМУ "Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці" № 96 від 11 лютого 2015 р.; наказу Мінсоцполітики № 340 від 27.03.2015 р. "Про затвердження Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці" до компетенції ГУ Держпраці у Дніпропетровській області не входить право самостійно не визнавати господарські договори або деякі їх положення, укладені між ТОВ "Аутстаффер" та клієнтами - замовниками послуг аутстаффінгу, оскільки відповідно до 215 Цивільного кодексу України, це прерогатива суду. Отже, позивач вважає, що взявши на себе компетенцію суду, відповідач самостійно визнав договір аутстаффінга від 01.01.2017 р. недійсним без будь-яких правових підстав для цього. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295, здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюється відносно юридичних осіб та фізичних осіб, які використовують найману працю, проте, у даному випадку, замовники послуги аутстаффінгу, які не мають власних найманих працівників, взагалі не є об'єктами відвідування з питань дотримання законодавства про працю, в тому числі оформлення трудових договорів, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295. Позивач також вказує, що вирішуючи питання щодо ефективного захисту порушених прав відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року, суд має брати до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі " Аманн проти Швейцарії" (Заява № 27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди.

16.11.2018 р. відповідач надав суду відзив на позов, яким вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ТОВ "Аутстаффер" не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю на звернення до суду з даною позовною вимогою, що підтверджується судовою практикою, викладеною в постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № К/9901/440/18 ( 2а/0470/6317/12). Відповідач, вказує, що у даних правовідносинах ТОВ "Аутстаффер" не здійснює жодних управлінських функцій та не є суб'єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, тому вимоги позивача про встановлення відсутності компетенції суб'єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не відповідають завданням КАС України. Крім того, відповідач вважає необґрунтованим довід позивача що, під час здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 посадовими особами ГУ Держпраці у Дніпропетровській області визнано недійсним договір аутстаффінга від 01.01.2017 р., укладеного між ТОВ "Аутстаффер" та ФОП ОСОБА_3, оскільки вказане спростовується матеріалами такого інспекційного відвідування, згідно яким вказаний договір не був прийнятий до уваги, а не визнаний нікчемним, як це стверджує позивач.

15.11.2018 р. ФОП ОСОБА_3 надав суду письмові пояснення, згідно яким вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Аутстаффер " укладено договір аутстаффінга від 01 січня 2017 р, який відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Проте, третя особа вказує, що відповідачем було проведено інспекційне відвідування, незважаючи на той факт, що ФОП ОСОБА_3 не був роботодавцем зазначених в акті перевірки фізичних осіб, працю найманих працівників не використовував, та не міг бути суб'єктом перевірки, а також на стор. 22 акту перевірки, вийшовши за межі своїх повноважень, зробив протиправний висновок про те, що "договір аутстаффінга від 01.01.2017 р., укладений між ТОВ "Аутстаффер" та ФОП ОСОБА_3 до уваги не береться". Третя особа також вказує, що відповідно до Наказу Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015 р. "Про затвердження Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці" до функцій відповідача не належить компетенція визнання/невизнання існуючих договорів дійсними/недійсними.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Аутстаффер" ( за умовами договору - виконавець) та ФОП ОСОБА_3 ( за умовами договору - клієнт) укладено договір аустаффінга від 01.01.2017 року, відповідно до умов якого Виконавець приймає на себе зобов'язання виконувати за заявкою Клієнта послуги з надання Клієнтові працівників Виконавця для участі у виробничому процесі, керуванні виробництвом або для виконання інших функцій, пов'язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), на умовах цього Договору.

У вересні 2017 р. посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295, на підставі листа ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 23.08.2017 № 20358/04-36-13-05, наказу від 07.092.107 № 97-1, направлення на перевірку від 07.09.2017 № 176, проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин з найманими працівниками у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за результатами якого складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 201/4.1-6 від 11.09.2017 (далі - акт перевірки).

За результатами здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин та на підставі акту перевірки ГУ Держпраці у Дніпропетровській області прийнято наступні рішення, а саме, -

- припис № 201/4.1-6-1515 від 14.09.2017, яким ФОП ОСОБА_3 приписано вжити заходи щодо виконання вимог ч. 1, 3 ст. 24 та ст.31 КЗпП України, а саме: офіційно працевлаштувати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та інших працівників. Надалі вимог чинного законодавства дотримуватись постійно. Письмово поінформувати Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про виконання вимог припису у строк до 31.09.2017.

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.10.2017 № 201/4.1-6/646, якою керуючись підпунктом 54 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 26 Кодексу законів про працю, вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 штраф у розмірі 864 000,00 гривень.

Відповідно до наявних у справі судових рішень в адміністративній справі № 804/7238/17 припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 201/4.1-6-151 від 14.09.2017 р. про зобов'язання ФОП ОСОБА_3 вжити заходи щодо виконання вимог ч.1, 3 ст. 24, ст. 31 КЗпП України та постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 201/4.1-6/646 від 04.10.2017 р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на суму 864 000, 00 грн. були предметом оскарження за позовом ФОП ОСОБА_3, до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, за результатом якого постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 р. рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі № 804/7238/17 скасовано та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Як встановлено судом, позивач обґрунтовує порушення своїх прав тим, що під час здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 відповідач на сторінці 22 акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 201/4.1-6 від 11.09.2017 зробив висновок про недійсність договору аутстаффінга від 01.01.2017 р., укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3, що на думку позивача свідчить про відсутність у ГУ Держпраці у Дніпропетровській області компетенції ( повноважень) на вчинення таких дій та є протиправним втручанням ГУ Держпраці у Дніпропетровській області у господарські відносини ТОВ "Аутстаффер" з його контрагентом.

Отже, позивач пов'язує порушення своїх прав з діями відповідача, які вчинені поза межами його компетенції.

Проте, суд відмічає, що компетенція - це сукупність юридично установлених повноважень, прав і обов'язків конкретного органа чи посадової особи та визначає його місце в системі державних органів. Юридичний зміст поняття компетенція включає в себе такі елементи: предмети підпорядкування (коло об'єктів, явищ, дій, на які розповсюджуються повноваження); права і обов'язки, повноваження органа чи особи: відповідальність; відповідність поставленим цілям, задачам і функціям.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Спори, визначені у п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб'єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб'єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб'єкти владних повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб'єктів владних повноважень нерідко може перетинатися, внаслідок чого може виникнути компетенційний спір. Крім того, виникнення компетенційного спору може бути результатом зловживань, що виявляються у формі привласнення повноважень або перевищення власних повноважень.

Завдання суду у компетенційних спорах - з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства розв'язати законодавчі колізії, що обумовили виникнення спору, а також усунути наслідки дублювання повноважень чи зловживання ними.

З огляду на викладене вбачається, що позивачем у компетенційних спорах може бути суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень (відповідач) своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

При цьому, суд зауважує, що адміністративний позов, згідно п. 5 ч. 1 ст. 5 КАС України, може містити вимогу про відсутність компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень, проте, відповідно до вищезазначеного, такі вимоги можуть мати місце лише у спорі між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №К/9901/440/18 2а/0470/6317/12, де вказано, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 17 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення із позовом) спори з приводу реалізації компетенції адміністративні суди розглядають лише у разі їх виникнення між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них, як позивачем, так і відповідачем, є суб'єкти владних повноважень.

Відтак, ТОВ "Аутстаффер" не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю на звернення до суду з наведеною позовною вимогою.

Щодо доводу позивача про те, що відповідачем в акті перевірки ФОП ОСОБА_3 зроблено висновок про недійсність договору аутстаффінга від 01.01.2017 р., укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3, як доказ порушення прав позивача шляхом втручання відповідача у договірні відносини суб'єктів господарювання, то суд вказує наступне.

Дослідивши зміст акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 201/4.1-6 від 11.09.2017 р., складеного відносно ФОП ОСОБА_3, судом встановлено, що дійсно на сторінці акту перевірки 21-22 відображено наступне " … На запит ФОП ОСОБА_3. до управління Держпраці надано інформацію та завірені копії документів, а саме: Договір аутстаффінга від 01 січня 2017р. квитанції про оплату послуг аутстаффінга. акти прийому передачі послуг. Договір аутстаффінга від 01.01.2017р. укладений з ТОВ "АУТСТАФФЕР" , . м. Херсон, пров. Білозерський, 30, в особі директора ОСОБА_13 Згідно договору ТОВ "АУТСТАФФЕР", іменоване надалі "Виконавець", в особі директора ОСОБА_13. що діє на підставі Статуту, з одного боку, і ФОП ОСОБА_3, інн НОМЕР_1,. іменований надалі "Клієнт", що діє на підставі виписки серія НОМЕР_2 від 23.03.2013р.. з іншого боку, уклали даний договір наступне.

1. Предмет договору

1.1 Виконавець приймає на себе зобов 'язання виконувати за заявкою клієнта послуги з надання Клієнтові працівників Виконавця для участі у виробничому процесі, керуванні виробництвом або для виконання інших функцій , пов'язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції, на умовах цього договору.

2. Обов'язки та права сторін

2.1.4 Розрахунок, нарахування й сплату податків і інших обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку з виплатою наданим працівникам винагороди, здійснює Виконавець. Виконавець є податковим агентом відносно податку на доходи фізичних осіб по виплатах працівникам, виплачуваним безпосередньо Виконавцем. (Завірена копія договору додається до акту.

Згідно пояснень ФОП ОСОБА_3, працівники, праця яких використовується підприємцем, є найманими працівниками ТОВ "Аутстаффер", за надання послуг яких перераховуються кошти підприємству ТОВ "Аутстаффер". згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів (завірені копії прикладаються до акту).

У зв'язку з викладеним, з метою уточнення (підтвердження чи спростування інформації), отриманої від продавців ФОП ОСОБА_3, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області до Головного управління Пенсійного фонду України було направлено запит від 08.09.2017 №1464/4.1.-6 щодо надання інформації про трудові відносини працівників згідно Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування до органів фіскальної служби (Таблиця 5. Відомості про трудові відносини осіб) стосовно ФОП ОСОБА_3 за період з січня 2017 року по теперішній час. За інформацією органів Пенсійного фонду України у період з січня 2017 року по теперішній час підприємством ТОВ "Аутстаффер" (38044531) звіти не надавались, найманих працівників не має, відрахування до Пенсійного фонду не нараховувались та не перераховувались.

Таким чином, договір аутстаффінга від 01 січня 2017 р., укладений з ТОВ "Аутстаффер", . м. Херсон, пров. Білозерський, 30, з ФОП ОСОБА_3 до уваги не береться".

З огляду на викладене, суд вважає, що довід позивача щодо висновку відповідача про визнання недійсним договору аутстаффінга від 01.01.2017 р., укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3, не відповідає дійсності, а тому є необгрунтованим.

Відповідно до розд. 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" встановлено: "Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами".

За ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отже, гарантоване й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ "Аутстаффер" реалізував своє право на звернення до суду з позовом до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, вважаючи дії відповідача по відображенню в акті перевірки ФОП ОСОБА_3 "договір аутстаффінга від 01.01.2017 р., укладений між ТОВ "Аутстаффер" та ФОП ОСОБА_3, до уваги не береться", як доказ порушення його прав та ділової репутації, проте суд вважає, що в ході розгляду даної справи вказані доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вказує, що діяльність із складання за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування акту та відображення у ньому певних висновків є реалізацією покладених на інспекторів праці посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб'єктами господарювання законодавства про працю, що передбачено п. 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295

Натомість, такі висновки не містять волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів та не створює жодних перешкод для діяльності суб'єктів господарювання, що зумовлює відсутність порушень у реалізації охоронюваних законом інтересів особи.

Крім того, суд вказує, що позивач, не будучи безпосереднім учасником правовідносин, які виникли між ФОП ОСОБА_3 та ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, звернувся до суду з метою встановлення відсутності компетенції відповідача на вчинення спірних дій, проте, не надав суду документів та доказів, які б підтверджували залежність порушення прав, свобод чи інтересів із завданням йому шкоди неправомірністю таких дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 139, 241-246 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" (місцезнаходження 73000, м. Херсон, пров. Білозерський, 30, ) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (місцезнаходження 49050, м. Дніпро, вул. Казакова, буд. 3, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (місце проживання 51900, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) про встановлення відсутності компетенції ( повноважень) на вчинення певних дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10 грудня 2018 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 5.1.2.