Справа № 826/788/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/788/18 Суддя першої інстанції: Літвінова А.В., Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2018 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого заступника Голови Національної поліції України - начальник кримінальної поліції Амброськіна В'ячеслава Васильовича про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Першого заступника Голови Національної поліції України - начальник кримінальної поліції Амброськіна В'ячеслава Васильовича в якому просив:

- визнати здійснення Аброськіним В.В. своїх службових повноважень першого заступника Голови Національної поліції України - начальника кримінальної поліції під час проведення брифінгу щодо результатів розслідування вбивства ОСОБА_4 недержавною мовою - протиправним;

- зобов'язати першого заступника Голови Національної поліції України - начальника кримінальної поліції Аброськіна В.В. використовувати при здійсненні своїх посадових повноважень українську мову, як державну.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.01.2018 відбувся брифінг першого заступника Голови Національної поліції України - начальника кримінальної поліції Аброськіна В.В. щодо результатів розслідування вбивства ОСОБА_4.

Здійснюючи свої посадові обов'язки, перший заступник Голови Національної поліції України - начальник кримінальної поліції Аброськін В.В. проводив вказаний брифінг на російській мові, на підтвердження чого позивачем надано суду відповідний відеозапис, який відтворено і продемонстровано в судовому засіданні.

Позивач, вважаючи що діями першого заступника Голови Національної поліції України - начальника кримінальної поліції Аброськіна В.В., які полягали у використанні російської мови при проведенні брифінгу, було порушено його конституційні права та свободи, звернувся до суду з даним позовом, для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано порушення його прав та інтересів та не доведено протиправності дій відповідача, оскільки, обов'язок щодо надання доступу до інформації українською мовою Національною поліцією України було виконано.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 10 Конституції України встановлено, що Державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Виключно законами України визначається, зокрема, порядок застосування мов (стаття 92 Конституції України).

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 14.12.1999 № №1-6/99, положення ч.1 ст. 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч.5 ст. 10 Конституції України).

Поряд з державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватися російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, що визначаються законами України.

Правовими положеннями ч.4 ст. 11 Закону України «Про засади державної мовної політики» передбачено, що мовою роботи конференцій, зборів та інших офіційних зібрань, які проводяться органами державної влади та органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями, є державна мова. В їх роботі можуть використовуватися й інші мови. У межах території, на якій відповідно до умов частини третьої статті 8 цього Закону поширена регіональна мова (мови), у роботі конференцій, зборів та інших офіційних зібрань може використовуватися і ця регіональна мова (мови). У разі необхідності забезпечується відповідний переклад.

Тобто, з вказаного вище вбачається, що при проведенні конференцій, зборів та інших зібрань, органи державної влади можуть в своїй роботі використовувати й інші мови, і у тому числі, але не виключно, регіональну мову, яка поширена у межах певної території.

Брифінг, в свою чергу, являє собою зустріч офіційних осіб з представниками засобів масової інформації, на якій лаконічно висловлюється офіційна позиція з певного питання або ж інформація про хід переговорів, конференцій, засідань тощо.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.01.2018 дійсно відбувся брифінг першого заступника Голови Національної поліції України - начальника кримінальної поліції Аброськіна В.В. щодо результатів розслідування вбивстві ОСОБА_4, який був проведений російською мовою.

Конституцією України та рішенням Конституційного суду України від 14.12.1999 № №1-6/99 встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова, крім того, українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

При цьому, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про засади державної мовної політики» передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування при проведенні конференцій, зборів та інших офіційних зібрань можуть використовувати в своїй діяльності й інші мови, при цьому, це використання не лише регіональних мов, але і застосування інших мов також.

Крім того, приписами Конституції України також передбачено вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації, зокрема, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет.

Згідно з ч.2 ст. 24 Закон України «Про засади державної мовної політики» у разі поширення офіційної інформації мовою, яка відрізняється від державної, поширювач повинен забезпечити автентичний переклад з мови, на якій поширюється ця інформація, на державну мову.

Також, відповідно до п. 16 Порядку оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.01.2002 №3, інформація на офіційному веб-сайті подається українською мовою, а також за потребою - англійською мовою і мовами національних меншин. Обсяг інформації, що підлягає перекладу на інші мови, визначається рішенням органу виконавчої влади.

В даному випадку, з офіційного сайту Національної поліції України (https://www.npu.gov.ua/news/Informacziya/article-2222200) вбачається фотографія та інформаційна стаття на українській мові, в якій надано вичерпні відомості про хід розкриття вбивства ОСОБА_4, що оголошувалась відповідачем під час брифінгу 10.01.2018.

Таким чином, твердження позивача щодо порушення права громадян на доступ до публічної інформації не заслуговують на увагу суду, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, Національною поліцією України було своєчасно та в повні мірі забезпечено відповідне право громадян, шляхом опублікування інформації стосовно брифінгу саме на українській мові на своєму офіційному сайті.

При цьому, доводи апеляційної скарги щодо породження відповідачем правопорушень у виді дискримінації та створенні привілеїв за мовною ознакою, знищення основних ознак національної ідентичності титульної нації України, однією з яких є українська мова, розпалення міжнаціональної ворожнечі за мовною ознакою, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, адже відповідачем було донесено відповідну інформацію до громадськості на українській мові, що не порушує прав громадян України, а навпаки закріплює їх, та відповідно озвучено інформацію російською мовою, що також сприяє інтересам російськомовної частини населення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що наведені доводи позивача, не підтверджуються належними та допустимими доказами, як це передбачено нормами адміністративного судочинства, та не мають явного підґрунтя, на яке посилається позивач.

Разом з тим, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції доводи викладені в апеляційній скарзі, що спірні дії відповідача, принижують честь та гідність позивача, адже матеріали справи не місять конкретних доказів зазначеного.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

&?в;...&?о; поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Як вірно зазначено відповідачем, у відзиві на позовну заяву, та не спростовано позивачем в процесі розгляду адміністративної справи, позивач питань при проведенні брифінгу 10.01.2018 не ставив, відповідей на російській мові не отримував, крім того, на офіційному сайті Національної поліції України викладено інформаційну статтю на українській мові за результатами проведеного брифінгу.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що 10.01.2018, під час проведення брифінгу щодо результатів розслідування вбивства ОСОБА_4, першим заступником Голови Національної поліції України - начальника кримінальної поліції Аброськіним В.В. не порушено законні права та інтереси ОСОБА_1 у публічно-правових відносинах.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання першого заступника Голови Національної поліції України - начальника кримінальної поліції Аброськіна В.В. використовувати при здійсненні своїх посадових повноважень українську мову, як державну, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно з позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 24.05.2017 №6-951цс16 вимоги щодо вчинення чи утримання від вчинення певних дій в майбутньому не можуть бути задоволені, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позивачем не обґрунтовано порушення його прав та інтересів та не доведено суду протиправності дій відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 10.12.2018.

v