Справа № 0540/5386/18-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2018 року справа №0540/5386/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 р. у справі № 0540/5386/18-а (головуючий І інстанції Буряк І. В. ),яке складено в повному обсязі 25 вересня 2018 року в м.Слов`янську Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, скасування та зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі- відповідач, апелянт) в якому просив суду визнати протиправними дії Міністерства оборони України, щодо прийняття п.14 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №47 від 04.05.2018 року, скасувати п.14 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №47 від 04.05.2018 року, зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у відповідності до ст. 16-2, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції від 30.07.2015 року, що діяла момент звернення за виплатою одноразової грошової допомоги та встановити судовий контроль за виконанням даного судового рішення, зобов`язавши відповідача в місячний термін надати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про його виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що для вирішення питання щодо виплати одноразової грошової допомоги, ним подано документи до відповідача, що підтверджують причини та обставини отриманого ним поранення під час виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

На думку позивача, відповідач у п. 17 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням грошової допомоги та компенсаційних сум №38 від 13.04.2018 року не посилається не на одну з жодних законних підстав для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги перелічених у законі України «Про соціальний і правовий захист війсковослужбовців та членів їх сімей». Вважає, що рішення відповідача не грунтуєтьсяі на Законі України «Про соціальний і правовий захист війсковослужбовців та членів їх сімей», а прийняте на власний розсуд з порушенням постанови суду прийнятої у справі №221/498/17.

Суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнив частково.

Визнав протиправними дії Міністерства оборони України, щодо прийняття п. 14 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №47 від 04.05.2018 року.

Скасував п.14 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №47 від 04.05.2018 року;

Зобов`язав Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у відповідності до ст. 16-2, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції від 30.07.2015 року, що діяла момент звернення за виплатою одноразової грошової допомоги.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою у якій зазначив, що позивачем не надано документів, які свідчить про причини та обставини поранення (контузії травми або каліцтва). Тобто, на думку відповідача, позивачем не надано повного комплекту документів, чим порушено вимоги пункту 11 Порядку № 975.

Крім того, відповідач не погоджується з вимогою позивача у позовній заяві про зобов`язання відповідача прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, оскільки на його думку, у разі задоволення цих вимог, це буде втручанням суду у дискреційні повноваження відповідача, відтак вважає, що суд може лише зобов`язати відповідача розглянути зазначене питання.

Усі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України,суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

ОСОБА_1 , 1965 року народження проходив службу у період бойових дій в Республіці Афганістан з 30 грудня 1983 року по 01 лютого 1986 року (довідка Волновського районного військового комісаріату від 26 лютого 2015 року №4/27).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 09.01.2016 року №34/Ж визначено, що рубці виявлені при огляді ОСОБА_1 є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних порянень, які виникли внаслідок розривної дії снараду могли бути спричиненні в період проходження служби під час виконання бойових дій в 1984 році. Крім того, з витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 14.01.2016 року №101, судом встановлено, що поранення голови, спини, правої руки та правої ноги (контузія головного мозку 1984 року)сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1965 року народження, наслідком якого стали шкіряні рубців вищезазначених анатомічних ділянках, що підтверджене актом судово-медичного дослідження Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №34/Ж від 09.01.2016 року що у подальшому призвело до розвитку захворювань: «стійких залишкових наслідків перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1984 року) у вигляді післятравматичної та дисцикулярної енцелофалопатії ІІ ст. з вираженим церебростенічним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, цефалгією. Післякотузіонного церебрального арахноіту з лікворними кризами, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст. гіпертонічної хвороби ІІ ст., що підтверджене війсково-медичними документами, - поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків війскової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно довідки МСЕК серія АВ №0602712, судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ группу інвалідності, при цьому причиною її отримання визначено поранення (контузія) та захворювання пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велись бойові дії.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення НОМЕР_1 видане 29 вересня 2013 року

Постановою Волноваського районного суду Донецької області у справі від 14 грудня 2017 року у справі №221/632/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 про повернення документів на доопрацювання, оформлене Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби № 58 від 12.08. 2016 року. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги за встановлену третю групу інвалідності і прийняти рішення у порядок і спосіб передбачений законодавством України. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року постанову Волноваського районного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року у справі № 221/632/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін.

04 травня 2018 року Міністерством оборони України на виконання постанови Волноваського районного суду Донецької області залишеної без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі №221/632/17, було розглянуто документи позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні грошової допомоги, у зв`язку із тим, що позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини пораненння.

Тобто, відповідач відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги керувався тим, що наданий позивачем висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи та висновок Центральної віськово-лікарської комісії Міністерства оборони України не свідчать про обставини поранення.

Не погоджуючись з пунктом 14 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №47 від 04.05.2018 рок , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011- XII.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

В силу приписів статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на 03.03.2008року) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 :

- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1965 року народження проходив службу у період бойових дій в Республіці Афганістан з 30 грудня 1983 року по 01 лютого 1986 року (довідка Волновського районного військового комісаріату від 26 лютого 2015 року №4/27).

Згідно довідки МСЕК серія АВ №0602712, судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ группу інвалідності, при цьому причиною її отримання визначено поранення (контузія) та захворювання пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велись бойові дії.

Отже, позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інвалід ІІІ групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Пунктом 11 Порядку № 975 встановлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

-заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

-довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

-постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

-документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

-сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

-документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що причини та обставини отримання поранень ОСОБА_1 підтверджуються документами за наступним переліком: висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 09.01.2016 року №34/Ж, витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 14.01.2016 року №101; довідкою МСЕК серія АВ №0602712, якою підтверджено, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ группу інвалідності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновоком суду першої інстанції, про те, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 09.01.2016 року № 34/ж та висновок Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 14.01.2016 року №101 слід враховувати при вирішенні справи, оскільки запереченя відповідача не містять посилання на норму права, відповідно до якої, висновок експерта не відповідає і не може бути належним документом. У відзиві на позов відповідач також не наводить норми права, яким не відповідає висновок експерта.

При цьому, сам висновок експерта щодо причини та обставин поранення, відповідачем не спростований.

Статтею 16-4 Закону України № 2011-XII встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідач не навів жодних аргументів та доказів на підтвердження того, що за приписами статті 16/4 Закону України № 2011-XII, наявні підстави для відмови позивачу у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем у відповідності з пунктом 11 Порядку № 975 подані всі необхідні документи, які підтверджують обставини та причини поранення та відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

Крім того, суд апеляційної інстанції проаналізувавши вишенаведені норм Закону вважає, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мав місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання такої інвалідності.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Отже, спірний п.14 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №47 від 04.05.2018 є таким, що вчинено без урахування вимог частини другої статті 2 цього Кодексу, з огляду на що, позовні вимоги в частині визнання його протиправним та скасування, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постанові від 18.11.2014 року по справі №21-446а14 та постанові від 21.04.2015 року по справі №21-135а15.

Щодо доводів апелянта про неможливість судового втручання у його дискреційні повноваження суд зазначає таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може
Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, оскільки рішенням Волноваського районного суду Донецької області, що набрало законної сили, встановлено що позивач, як військовослужбовець отримав поранення та захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 975.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 20 березня 2018 року у справі №276/322/17 (адміністративне провадження №К/9901/2174/17).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 р. у справі № 0540/5386/18-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 р. у справі № 0540/5386/18-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 11 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В. Сіваченко

А.А.Блохін