Справа № 140/1966/18
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року ЛуцькСправа № 140/1966/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

за участю секретаря судового засідання Столярчук А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача і третьої особи Кортоус Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного офісу Державної аудиторської служби України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Західного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 15.03.2000 по 10.09.2018 позивач перебувала на різних посадах державної служби, про що свідчить трудова книжка.

Наказом Західного офісу Державної аудиторської служби України від 10.09.2018 № 382-а «Про звільнення ОСОБА_1» припинено державну службу та звільнено з 10.09.2018 ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу контролю у галузі освіти, науки, спорту та інформації Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, у зв'язку із втратою права на державну службу, відповідно до пункту 1 частини першої статті 83, пункту 3 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ).

Позивач вважає вказаний наказ протиправним з таких підстав.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.05.2018, залишеною без змін постановою апеляційного суду Волинської області від 05.07.2018, у справі № 161/3643/18 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому виразі становить 1700,00 грн.

Позивач погоджується із тим, що притягнута до адміністративної відповідальності за пов'язане з корупцією правопорушення, що є підставою для припинення державної служби у зв'язку з втратою державним службовцем права на державну службу.

Разом з тим, необхідно врахувати, що наказом Державної фінансової інспекції у Волинській області від 23.09.2016 № 84-в «Про надання відпустки для догляду за дитиною» на підставі статті 18 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР), статті 58 Закону № 889-VІІІ, статті 179 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) позивачу була надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 26.09.2016 по 16.06.2019.

Позивач вважає, що звільнення її з посади у період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку проведено з порушенням вимог частини третьої статті 40, частини третьої статті 184 КЗпП України, якими прямо забороняється звільнення з роботи жінок, які мають дітей віком до трьох років чи перебувають у відпустці, тому суб'єкт призначення зобов'язаний був звільнити позивача лише після її виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ від 10.09.2018 № 382-а «Про звільнення ОСОБА_1», поновити на посаді заступника начальника відділу контролю у галузі освіти, науки, спорту та інформації Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області з 10.09.2018.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження (а. с. 1).

В поданих до суду відзиві на позовну заяву від 12.10.2018 № 13-35/6336 (а. с. 44-48) та поясненнях щодо позову від 17.10.2018 № 13-03-13-07/3764 (а. с. 24-29) відповідач Західний офіс Державної аудиторської служби України та третя особа Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області позов не визнали та просять відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного наказу, а гарантії, передбачені частиною третьою статті 40, частиною третьої статті 184 КЗпП України на позивача не поширюються.

19.10.2018 за вх. № 13619/18 представник позивача ОСОБА_2 подав відповідь на відзив, у якій вказав, що на позивача поширюються гарантії, передбачені частиною третьою статті 40, частиною третьої статті 184 КЗпП України (а. с. 58-59).

Крім того, на адресу суду також надійшли пояснення третьої особи Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області щодо відзиву від 19.10.2018 № 13-03-13-07/3881, у яких підтримано відзив відповідача на позовну заяву (а. с. 64-68).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 11:30 15.11.2018 (а. с. 76), а в подальшому у розгляді справи було оголошено перерву до 15:00 27.11.2018 у зв'язку із витребування додаткових доказів (а. с. 84).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просять його задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи Кортоус Т.В. в судовому засіданні позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві та поясненнях.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.03.2000 перебувала на різних посадах державної служби в Контрольно-ревізійному управлінні в Волинській області, Державній фінансовій інспекції у Волинській області та Управлінні Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, зокрема, з 28.10.2016 була переведена на посаду заступника начальника відділу контролю у галузі освіти, науки, спорту та інформації Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а. с. 4-8).

Наказом Державної фінансової інспекції у Волинській області від 23.09.2016 № 84-в «Про надання відпустки для догляду за дитиною» відповідно до статті 18 Закону № 504/96-ВР, статті 58 Закону № 889-VІІІ, статті 179 КЗпП України позивачу була надана частково оплачувана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.09.2016 по 16.06.2019 (а. с. 16).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.05.2018, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 05.07.2018, у справі № 161/3643/18 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому виразі становить 1700,00 грн. (а. с. 10-14).

Листом від 07.09.2018 № 13-03-15-15/3304 Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області направило до Західного офісу Держаудитслужби подання разом із копіями судових рішень (а. с. 50-51).

Наказом Західного офісу Державної аудиторської служби України від 10.09.2018 № 382-а «Про звільнення ОСОБА_1» припинено державну службу та звільнено з 10.09.2018 ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу контролю у галузі освіти, науки, спорту та інформації Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, у зв'язку із втратою права на державну службу, відповідно до пункту 1 частини першої статті 83, пункту 3 частини першої статті 84 Закону № 889-VІІІ (а. с. 49).

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі наказу, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону № 889-VІІІ цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин першої - третьої статті 5 Закону № 889-VІІІ правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 83 Закону № 889-VІІІ, державна служба припиняється: у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону).

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 84 Закону № 889-VІІІ підставами для припинення державної служби у зв'язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є: набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов'язане з корупцією правопорушення.

За приписами частини другої статті 84 Закону № 889-VІІІ у випадках, зазначених у пунктах 1 - 4, 6 частини першої цієї статті, суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VІІ (далі - Закон № 1700-VІІ) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Главою 13-А КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, до яких належить порушення вимог фінансового контролю у вигляді неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані (частина друга статті 172-6 КУпАП).

Згідно із частиною другою статті 65 Закону № 1700-VІІ особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов'язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов'язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави суду дійти висновку про те, що набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за пов'язане з корупцією правопорушення (в т. ч. за порушення вимог фінансового контролю у вигляді неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 172-6 КУпАП) із застосуванням покарання є підставою для припинення державної служби у зв'язку із втратою права на державну службу, а суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня встановлення такого факту.

Відтак, оскільки постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.05.2018, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 05.07.2018, у справі № 161/3643/18 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 172-6 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, тому відповідач правомірно у триденний строк з дня встановлення такого факту виніс наказ від 10.09.2018 № 382-а «Про звільнення ОСОБА_1», згідно із яким припинено державну службу та звільнено з 10.09.2018 ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу контролю у галузі освіти, науки, спорту та інформації Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, у зв'язку із втратою права на державну службу, відповідно до пункту 1 частини першої статті 83, пункту 3 частини першої статті 84 Закону № 889-VІІІ.

Суд не бере до уваги доводи позивача та її представника про те, що звільнення ОСОБА_1 з посади у період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку проведено з порушенням вимог частини третьої статті 40, частини третьої статті 184 КЗпП України, якими прямо забороняється звільнення з роботи жінок, які мають дітей віком до трьох років чи перебувають у відпустці, а суб'єкт призначення зобов'язаний був звільнити позивача лише після її виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, виходячи з такого.

Згідно із частиною третьою статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Отже, КЗпП України містить гарантії заборони звільнення жінок, які мають дітей, що полягають у недопущенні звільнення жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, у випадку звільнення саме з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Разом з тим, частиною першою статті 83 Закону № 889-VІІІ визначено самостійні підстави для припинення державної служби, та відповідно до пунктів 1, 4 державна служба припиняється: у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відтак, оскільки припинення державної служби та звільнення позивача з посади мало місце не за ініціативою суб'єкта призначення, а у зв'язку із втратою права на державну службу, тому передбачені частиною третьою статті 40, частиною третьою статті 184 КЗпП України гарантії на позивача не поширюються та відповідачем не порушені.

Крім того, суд також не бере до уваги доводи позивача про її необізнаність із обов'язком повідомляти про суттєві зміни у майновому стані через перебування у відпустці по догляду за дитиною, оскільки такі доводи стосуються наявності вини у вчиненні пов'язаного із корупцією правопорушення, яким була надана оцінка постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.05.2018 у справі № 161/3643/18, та вказані доводи не впливають на висновки суду щодо правомірності оскаржуваного наказу.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ від 10.09.2018 № 382-о «Про звільнення ОСОБА_1» прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, відтак взаємопов'язані позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного наказу, поновлення на посаді з підстав, викладених у позовній заяві, до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх

Повний текст рішення складено 07 грудня 2018 року