Справа № 420/5661/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5661/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 пенсії за період жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно) в сумі 9972,20 грн. незаконними, стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму невиплаченої пенсії за жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно) в розмірі 9972,20 грн. негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальших порушень нарахування та виплати пенсії по інвалідності, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 пенсії за період жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно) в сумі 9972,20 грн. незаконними, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму невиплаченої пенсії за жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно) в розмірі 9972,20 грн. негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальших порушень нарахування та виплати пенсії по інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання органів руху та з 14.10.2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійному фонду України в Приморському районі м.Одеси. Позивача зареєстровано в м.Донецьк Донецької області, на якій не діють органи державної влади України. В якості тимчасово переміщеної особи позивача було зареєстровано за адресою: 65058, АДРЕСА_1. В результаті отримання статусу тимчасово переміщеної особи позивач продовжував отримувати пенсію, шляхом її перерахування на поточний рахунок, відкритий в Ощадбанку України, однак з жовтня 2017 року по січень 2018 року включно на картковий рахунок позивача зарахування щомісячної пенсії не відбувалося, чим порушено права та інтереси позивача. Так, законодавством України передбачено виплату пенсії застрахованій особі без всяких обмежень та умов, а також незалежно від місця проживання. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними і такими, що порушують її конституційні права, у зв'язку із чим звернулася до суду.

Ухвалою суду від 05.11.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 23.11.2018 року проведено заміну первісного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на належного відповідача - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі.

Відзив від відповідача не надходив.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, з грудня 2014 року отримує пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання органів руху, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.12.2014 року (а.с.14). До жовтня 2014 року позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька. У зв'язку з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де мешкала ОСОБА_1 було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. У зв'язку з проведенням бойових дій у її населеному пункті ОСОБА_1 покинула своє постійне місце проживання та переїхала до м.Одеси, де і стала на облік, як внутрішньо переміщена особа. З 14.10.2014 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійному фонду України в Приморському районі м.Одеси. Саме з цього часу та до жовтня 2017 року відповідач нараховував належні позивачу суми на поточний рахунок НОМЕР_3, відкритий в Ощадбанку України. Розмір щомісячної пенсії до 01.12.2017 року становив 2152,83 грн., і відповідно, зазначена сума кожного місяця перераховувалась на зазначений рахунок. З 01.12 2017 року розмір пенсії становить 2833,27 грн.

В лютому 2018 року позивач звернулася до Приморського відділення Пенсійного фонду України з заявою про відновлення нарахування та виплати їй пенсії. З 01.02.2018 року нарахування та виплата пенсії відновлено, але за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року включно на картковий рахунок позивача не було зарахування щомісячної пенсії.

30.05.2018 року позивач звернулася до Приморського відділення ГУ ПФУ м.Одеси за поясненнями щодо причини не нарахування та невиплати їй пенсії за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року включно.

27.06.2018 року листом Центральне об'єднане управління ПФУ в м.Одесі (правонаступник після реорганізації Приморського відділення ПФУ) відмовило в задоволенні охоронюваного Конституцією України права позивача на щомісячне довічне отримання пенсії по інвалідності, не вказавши причину не нарахування та невиплату пенсії, а дослівно відповівши: "...Ваші вимоги щодо виплати пенсії за період з жовтня місяця 2017р. по лютий 2018р. безпідставні та задоволенню не підлягають, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено Законодавством. Органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.".

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної або часткової тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 вказаного Закону встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016 року) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 видана довідка від 02.03.2018 року №14 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Відповідно до ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.71 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 02.03.2018 року №14 органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до п.п.2 п.12 зазначеного Порядку соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

У статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо наявності підстав для відмови позивачу у виплаті пенсії за період жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно).

Вирішуючи спір, суд також виходить із пріоритетності застосування вимоги ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів є безпідставними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 06.02.2018 по справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17), яка в силу ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд також зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачена діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном.

У свою чергу, перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки "на умовах передбачених законом" і повинно переслідувати легітимну мету.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що право за пенсію за віком має кожний громадянин України похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж, таким чином позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання дій Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 пенсії за період жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно) в сумі 9972,20 грн. незаконними, стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму невиплаченої пенсії за жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно) в розмірі 9972,20 грн. негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальших порушень нарахування та виплати пенсії по інвалідності, підлягає частковому задоволенню відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України, оскільки стягненню підлягає суми нарахованої але не виплаченої у встановлені законом строки пенсії, які на теперішній час не є нарахованими органом ПФУ, окрім того, суд не може постановляти рішення щодо заборони вчиняти суб'єкту владних повноважень дій спрямованих на майбутнє, оскільки захисту підлягають права та інтереси особи, яка звернулась за судовим захистом, що вже порушені суб'єктом владних повноважень на час її звернення до суду, а не ті які можуть бути порушені ним у майбутньому.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,241-246,263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 пенсії за період жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно) незаконними.

3. Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму невиплаченої пенсії за жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно).

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Єфіменко К.С.

.