Справа № 0440/6824/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2018 року Справа № 0440/6824/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучми К.С.
при секретарі Чорній М.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача 1 ОСОБА_2 представника відповідача 2 ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Приватна середня загальноосвітня школа №5 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області /відповідача-1/, Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області /відповідача-2/ про визнання протиправними дій, скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.11.2016 р. ГУ Держпраці у Дніпропетровській області було прийнято постанову за №200/182бЗ-15-ц/331 про накладення штрафу на ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5» в розмірі 43 500 грн. на підставі п.2 ст.265 КЗпП України. Відповідачем-1 було порушено встановлений Порядком пятиденний строк повідомлення до дати розгляду справи і за умови коли у останнього не було відомостей про те, що позивача належним чином проінформовано про дату розгляду. Тому у відповідача не було підстав проводити розгляд справи у відсутність товариства. Отже, дії ГУ Держпраці у Дніпропетровській області при винесені постанови про накладення штрафу у розмірі 43 500 гр. на ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5» є неправомірними.
Більш того, з урахуванням наданих позивачем до заяви документів (ухвали ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.11.2016 р. про зупинення виконання судового рішення) була відсутня необхідність направляти прийняту постанову на примусове виконання до Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області. Тому відповідач-2 зобовязаний був виконавче провадження №ВП 53390316 від 13.02.2017 р. та від 21.02.2017 р. щодо накладення арешту на рахунки та все майно позивача закрити, але їх звернення останній залишає без задоволення.
В судовому засіданні представник позивача предявлені позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.09.2016 р. рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.06.2016 року було залишено без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5» без задоволення.
Позивач звернувся з касаційною скаргою на рішення суду від 30.06.2016 року та ухвалу суду від 22.09.2016 р. до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Ухвалою суду від 17.11.2016 року було відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення до закінчення касаційного розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої вдали, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2012 р. № 509 (далі - Порядок № 509) (в редакції станом на 10 лютого 2016 року - редакція, яка діяла на момент спірних відносин), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Нормами цього пункту Порядку №509 передбачено, що штрафи можуть бути накладені на підставі, в тому числі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.
Відповідно п.6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2013 р. № 509, визначено про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Пунктом 7 зазначено що, справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Суд зазначає, що позивачем повідомлення від відповідача-1 про розгляд справи щодо накладення штрафу, який відбувся 16 листопада 2016 року, було отримано тільки 30 листопада 2016 року, що є порушенням п.6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2013 р. № 509. Доказів зворотного відповідачем-1 суду не надано.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
1.1) судові накази;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;
3) виконавчих написів нотаріусів;
4) посвідчень комісій по трудових спорах, ш,о видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;
5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;
6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справам про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;
7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;
8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;
9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Згідно з ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися; таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи. Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця, про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
В силу ст.56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів на все майно боржника або на окремі речі.
При примусовому виконанні виконавчого провадження №53390316 державним виконавцем з метою забезпечення виконання виконавчих документів відповідно до ст.52,56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно та кошти боржника.
Відповідно до ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» підставами закінчення виконавчого провадження є:
1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;
2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;
3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;
4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;
7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;
8) визнання боржника банкрутом;
9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;
10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;
11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;
13) непредявлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;
14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у звязку з цим перераховані до Державного бюджету України;
15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;
Згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Жодних рішень суду про скасування вищезазначеного виконавчого документа до заяви не подано.
Суд зазначає, що постанова про накладення штрафу не є виконавчим документом виданим на підставі рішення суду, а є виконавчим документом органу уповноваженого розглядати справи про правопорушення у сфері законодавства про працю, яка як виконавчий документ не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.
Окрім того до повноважень суду належить визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, виключно тих, що видані безпосередньо судом.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в сумі 881,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 287 КАС України, -

Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Приватна середня загальноосвітня школа №5 судові витрати по справі в розмірі 881 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складений 31.10.2018 року.

Суддя ОСОБА_5