Справа № 0940/1244/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1943/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до їх вчинення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року (суддя першої інстанції Чуприна О.В., м. Івано-Франківськ),

В С Т А Н О В И В :

18 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - Надвірнянське ОУПФУ) про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити з 07.10.2013 обчислення пільгового стажу, із врахуванням періоду роботи з 22.08.1989 по 07.08.1999, а також донарахування, виплату недоплачених сум пенсії та виплату пенсії в подальшому згідно проведеного розрахунку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії ОСОБА_1 за період роботи в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі з 22.08.1989 по 01.01.1991 без врахування пільгового обчислення страхового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Зобов'язано Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Майському управлінні технологічного транспорту Виробничого об'єднання «Юганськнафтогаз» на посаді «кладовщика колони» з 22.08.1989 по 01.01.1991 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Зобов'язано Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити недоплачені суми з 07.10.2013 із урахуванням раніше виплаченої пенсії, у зв'язку з зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Майському управлінні технологічного транспорту Виробничого об'єднання «Юганськнафтогаз» на посаді «кладовщика колони» з 22.08.1989 по 01.01.1991 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 40386749) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 325 (триста двадцять п'ять) гривень 40 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає що судом неповно з'ясовано обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що стаж її роботи має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбувалася її трудова діяльність, оскільки таке передбачено міжнародними угодами. В період з 1991-1999 роки на території РФ був чинним Закон РРСФР «Про державні пенсії в РРСФР» від 20 листопада 1990 року № 340-1, який діяв на території РФ з 1 січня 1992 року на підставі якого всі періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі зараховуються в трудовий стаж в 1,5 розмірі.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Надвірнянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з 07.10.2013 та отримує пенсію за віком.

В період з 22.08.1989 по 31.07.1998 ОСОБА_1 працювала на постійній основі у Майському управлінні технологічного транспорту виробничого об'єднання «Юганськнафтогаз» на посаді кладовщик колони №5, після чого, згідно наказу №3220 від 31.07.1998, була звільнена (зворотній бік а.с. 10, а.с. 13).

З 01.08.1998 по 07.08.1999 позивач працювала на постійній основі у ТОВ «Пить-Яхавтотранс-3» на посаді диспетчера, та згідно наказу №120 від 05.08.1999 була звільнена за власним бажанням (а.с. 11, 14, 65).

Вищевказані підприємства знаходились на території Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області (територія колишньої Союзу РСР та сучасної Російської Федерації).

ОСОБА_1 12.03.2018 звернулася до Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ області із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням у півтора кратному розмірі стажу роботи, який здобула на підприємствах ВО «Юганськнафтогаз» та ТОВ «Пить-Яхавтотранс-3», що знаходились у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі Також позивач просила врахувати заробітну плату з районним коефіцієнтом та північними надбавками, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». У зв'язку з вказаним ОСОБА_1 вказала на необхідність провести перерахунок її пенсії без обмеження коефіцієнтом 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум (а.с. 19).

Відповідач, в свою чергу, листом від 15.03.2018 за №106/Г-15 відмовив позивачу у такому перерахунку пенсії, посилаючи на відсутність у останнього необхідних документів для пільгового обчислення пенсії, таких як письмових строкових договорів про роботу у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, передбачених пунктом 5 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також законодавством що діяло до 1991 року, зокрема Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». Крім того, повідомив позивача, що відповідно до частини 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум (а.с. 20-22).

Вважаючи таку відмову органу пенсійного фонду протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у пільговому обчисленні страхового стажу як для особи, що працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року встановлено, що період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.

У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року №1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з п'яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня1967 року №530/П-28.

За змістом пункту 7 вказаної Інструкції трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Отже, позивач має право на обрахування стажу в полуторному розмірі лише при умові укладення трудового договору про роботу в цих районах на строк не менш ніж на 3 роки.

Факт укладання такого договору є предметом доказування у випадку спору між особою і пенсійним органом. Відповідними доказами може бути трудова книжка, в якій є наявний штамп підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або довідка роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період, на який він був укладений, та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період.

Згідно записів у трудовій книжці « 10», « 14», позивач 22.08.1989 прийнята на посаду «кладовщик» на підприємство ВО «Юганськнафтогаз», та в подальшому 31.07.1998 звільнена згідно наказу №3220 від 31.07.2018 у зв'язку з переведенням на ТОВ «Пить-Яхавтотранс-3» (зворотній бік а.с. 10, а.с. 11).

Запис « 15» і « 16» у трудовій книжці позивача вказує на про те, що ОСОБА_1 01.08.1998 прийнята переводом з ВО «Юганськнафтогаз» на посаду диспетчера у ТОВ «Пить-Яхавтотранс-3», після чого 07.08.1999 звільнена за власним бажанням згідно наказу №120 від 05.08.1999 (а.с. 11).

Відповідно до архівної довідки №РН/14-20-Г-118 від 06.06.2016, ОСОБА_1 працювала повний робочий день протягом тижня у Майському управлінні технологічного транспорту Виробничого об'єднання «Юганськнафтогаз», що знаходиться в селищі Мамонтово Нафтоюганського району (з 1990 року - місто Пить-Ях): з 22.08.1989 на посаді кладовщика колони №5 (наказ про прийняття на роботу №904 від 21.08.1989) та звільнена по пункту 5 статті 29 КЗпП РФ (КЗоТ РФ) з 31.07.1998 (наказ про звільнення №3220 від 31.07.1998) (а.с. 32).

Архівна довідка №1002 від 22.06.2016, видана ТОВ «Юганськавтотранс-1», яке є правонаступником ТОВ «Пить-Яхавтотранс-3», свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно працювала у ТОВ «Пить-Яхавтотранс-3» з 01.08.1998 на посаді диспетчера (наказ про прийняття на роботу №459 від 01.08.1998) по 07.08.1999 (наказ про звільнення №120 від 05.08.1999) постійно - повний робочий день (а.с. 33).

Підприємства ВО «Юганськнафтогаз» та ТОВ «Пить-Яхавтотранс-3» знаходились на території Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, який Постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року, віднесений до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

А тому, вірним є висновок суду першої інстанції, що до пільгового стажу один рік за один рік і шість місяців підлягає врахуванню період роботи позивача у Майському управлінні технологічного транспорту Виробничого об'єднання «Юганськнафтогаз» з 22.08.1989 по 01.01.1991.

Щодо періоду стажу після 1991 року, то чинним законодавством не передбачено врахування цих періодів роботи в пільговому обчисленні.

Відповідно до ст. 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні і стажу роботи позивача після 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №676/7065/14-а.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об'єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі № 0940/1244/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

І.В. Глушко

Повний текст складено 12 грудня 2018 року.