Справа № 520/8597/18
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 № 520/8597/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Державного реєстратора Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської міської ради Плоткіна Олексія Олексійовича (Харківська область, смт Нова Водолага, вул. Гагаріна, 7), Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» (м. Харків, вул. Каширська, 12) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Плоткіна Олексія Олексійовича Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області № 42226166 від 25.07.2018; зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Плоткіна Олексія Олексійовича Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області зареєструвати земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень ст.ст.171, 263, 257 КАС України розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана сторонам за адресами, вказаними в адміністративному позові, юридичним особам, - також, за адресами, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, відзив суд дійшов наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 20.04.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (в особі її представника ОСОБА_4.) було укладено договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 продала у власність ОСОБА_1 ? частку житлового будинку з відповідними до них надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Право власності на зазначену ? частку житлового будинку зареєстровано за позивачем - ОСОБА_1 16.05.2007 Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с.11).

Рішенням Мереф?янської міської ради Харківського району Харківської області від 11.06.2018 ОСОБА_1 було передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, за рахунок земель житлової та громадської забудови, яка розташована у АДРЕСА_1 (а.с.12).

На підставу заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ? частини вказаного житлового будинку належали громадянину ОСОБА_5, 1911 року народження, який загинув під час Великої Вітчизняної війни. ОСОБА_5 згідно рішення суду від 21.10.2008 оголошено померлим. Позивач зазначає, що жоден спадкоємець після смерті ОСОБА_5 спадщину не прийняв, у зв'язку з чим вона звернулася до БТІ із заявою про вирішення питання щодо належної ? частини спірного будинку ОСОБА_5 На зазначену заяву був здійснений виїзд техніка на огляд об'єкта та складено акт про відсутність даної спірної частини будинку. 07.07.2009 КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» було надано відповідь про те, що правовстановлюючі документи на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 погашені відповідно до рішення виконкому Мереф?янської міської ради від 09.12.2003.

20 липня 2018 року позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг при Нововодолазькій районній державній адміністрації Харківської області із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1).

Рішенням державного реєстратора від 25.07.2018 № 42226166 позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану земельну ділянку з тих підстав, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок у спільній частковій власності по ? частині - у заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Тому така реєстрація впливає на права третіх осіб.

ОСОБА_1 зазначає, що підставою відмови в державній реєстрації належної земельної ділянки стали нездійснення у 2009 році працівниками БТІ запису про припинення частки ОСОБА_5 на ? частину спірного будинку в електронному реєстрі, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження державного реєстратора у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553)

Так, частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з положеннями частини першої статті 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частина друга статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що державний реєстратор перед прийняттям рішення про державну реєстрацію зобов'язаний перевірити документи на предмет відповідності їх вимогам закону, повноту поданих документів, встановити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно відомостей реєстру прав власності на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок у спільній частковій власності - ? частина права власності зареєстровано за позивачем, а ? частина - за ОСОБА_5

Будь-яких доказів на підтвердження того, що після смерті власника ОСОБА_5 або визнання його померлим у порядку, встановленому законом, було припинено його частку у вказаному спірному майні, суду не надано.

Матеріали справи не містять доказів підтвердження внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно - вищевказаний будинок, які б давала підстави державному реєстратору вчинити дії з державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за позивачем відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1127.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно з положеннями частини другої цієї статті за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Таким чином, перелік підстав для відмови у здійсненні реєстраційної дії є вичерпний та не підлягає розширеному тлумаченню. Серед підстав для відмови у державній реєстрації є: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною 1 ст.19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Предметом розгляду даної справи є не стільки дії, а також рішення державного реєстратора та КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», як суб'єктів, наділених владно-управлінськими функціями, скільки право ОСОБА_1 володіти, користуватися та розпоряджатися майном, а саме: земельною ділянкою та приміщенням, право власності на які зареєстровано по ? частині за позивачем та ОСОБА_5, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Цей спір не є публічно-правовим та має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція, щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах, висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 826/366/16 (провадження № 11-96апп18).

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України суд роз'яснює позивачеві, що розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 2 ст.239 КАС України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 5, 19, 20, 238, 241, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Державного реєстратора Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської міської ради Плоткіна Олексія Олексійовича (Харківська область, смт Нова Водолага, вул. Гагаріна, 7), Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» (м. Харків, вул. Каширська, 12) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Єгупенко