Справа № 140/2325/18
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

11 грудня 2018 рокуЛуцькСправа № 140/2325/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Масюк Г.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Виконавчого комітету Горохівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Державного реєстратора Виконавчого комітету Горохівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Горохівської міської ради щодо реєстрації 18.05.2018 права оренди земельної ділянки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, загальною площею 2,70 га., яка розташована у Волинській області, Іваничівського району на території Луковичівської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний реєстратор Виконавчого комітету Горохівської міської ради при проведенні реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеним 22.09.2010 між позивачем та Фермерським господарством «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» належним чином не перевірив наявності права оренди на земельну ділянку, в наслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договору оренди земельної ділянки 18.05.2018, що є недопустимим. Також, позивач зазначає, що жодних нових договорів оренди землі на земельну ділянку з Фермерським господарством «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» вона не підписувала (не укладала) та укладати не бажала, оскільки планувала самостійно обробляти земельну ділянку.

Позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Горохівської міської ради щодо реєстрації 18.05.2018 права оренди земельної ділянки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, загальною площею 2,70 га., яка розташована у Волинській області, Іваничівського району на території Луковичівської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_2.

В поданому до суду відзиві вх. №15424 від 23.11.2018 (а.с.27-28) відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фермерське господарство «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ», а також ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.1).

В судове засідання 03.12.2018 відповідач не прибув, проте у відзиві на позовну заяву просила розгляд справи проводити без її участі.

Представник третьої особи Фермерського господарства «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» в судове засідання також не прибув хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце судового розгляду справи.

В судовому засіданні 11.12.2018 судом поставлено на вирішення питання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі необхідно закрити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 22.09.2010 між ОСОБА_2 (Орендодавець) та Фермерським господарством «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» (Орендар) було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Іваничівському районному відділі ДЗК 22.09.2010. За умовами даного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення строком на 8 років, загальною площею 2,70 га, яка розташована у Волинській області, Іваничівського району, на території Луковичівської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_2, що належить Орендодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3.

Також судом встановлено, що 18.05.2018 державним реєстратором Виконавчого комітету Горохівської міської ради проведено державну реєстрацію речового права оренди земельної ділянки за Фермерським господарством «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ», кадастровий номер НОМЕР_2, строк дії речового права 10 років, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.06.2018 № НВ-018.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись дана справа, суд виходить з таких міркувань.

Вимогами у цій справі є визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди земельної ділянки, що пов'язане з порушенням прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою відповідачем зареєстровано право на ту саму земельну ділянку.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право оренди на спірну земельну ділянку), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано право щодо того ж самого нерухомого майна.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права власності і відсутністю права оренди у Фермерського господарства «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, даний спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та Фермерського господарства «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» щодо права на спірну земельну ділянку, яке підлягає державній реєстрації.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано дане право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також суд зазначає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб'єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.04.2018 у справі №817/1048/16, від 18.04.2018 у справі №804/1001/16, від 04.09.2018 у справі №823/2042/18, від 02.10.2018 у справі №911/488/18 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Також, за практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, при вирішенні даної справи відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України суд також враховує правову позицію, висловлену у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах щодо оскарження рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (зокрема, постанова від 21.03.2018 у справі №802/1792/17-а, постанова від 28.03.2018 у справі №826/14433/16, постанова від 17.04.2018 у справі №815/6956/15).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, з наведених вище мотивів провадження у даній справі належить закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, роз'яснивши, що даний спір повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Як передбачено частинами першою, другою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон №3674-VI) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, оскільки провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв'язку з відмовою позивача від позову, а саме на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, тому позивачу необхідно повернути з бюджету судовий збір в сумі 704,80 грн., сплачений квитанцією № 0.0..1 від 12.11.2018 (а.с.1).

Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 238, статтею 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Виконавчого комітету Горохівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Повернути ОСОБА_2 (45330, Волинська область, Іваничівський район, село Орищі, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з бюджету судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок), сплачений квитанцією № 0.0..1 від 12.11.2018.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський

Повний текст ухвали виготовлено 13.12.2018.