Справа № 160/9018/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 грудня 2018 року Справа № 160/9018/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Врона О.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро Міністерства оборони України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро Міністерства оборони України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України, в якому просить:

- визнати бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро Міністерства оборони України (49005, місто Дніпро, вулиця Феодосіївська, будинок 13) щодо надання або придбання для ОСОБА_1 квартири або іншого житла у місті Кривому Розі, яке відповідає санітарним нормам з урахуванням встановлених законом норм жилої площі згідно рішення Центрально міського районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2012 року (справа № 2-2285/11);

- визнати бездіяльність Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6) щодо не забезпечення ОСОБА_1 житлом протягом трьох років після звільнення з військової служби (п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей») протиправною;

- визнати бездіяльність Державної казначейської служби України (0161, місто Київ, вулиця Бастіона, будинок 6) щодо прийняття до виконання виконавчого листа № 804/12013/13-а від 16.01.2018 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду протиправною;

- стягнути з Державної казначейської служби України (0161, місто Київ, вулиця Бастіона, будинок 6) відшкодування матеріальної шкоди завданої органами державної влади в розмірі 14145,42 (чотирнадцять тисяч сто сорок п'ять) гривень 42 коп. та моральної шкоди в розмірі 3000000,00 (три мільйони) гривень за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безсірному порядку на користь ОСОБА_1 з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства;

5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши подані позовну заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач, зокрема, оскаржує бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро Міністерства оборони України щодо надання або придбання для нього квартири або іншого житла у місті Кривому Розі, яке відповідає санітарним нормам з урахуванням встановлених законом норм жилої площі.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно п.6 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень". Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як установлено матеріалами позовної заяви, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного відповідаче права на отримання житла. Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

За правилами п. 1 ч. 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскільки спірні правовідносини пов'язані із захистом порушених житлових прав позивача, цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Дана правова позиція узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16.

Також, у постанові Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 02 березня 2016 року (справа № 6-14цс16) зазначено наступне: за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3 та 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори - це особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо).

Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень, як відповідача.

З аналізу наведених правових норм слідує висновок, що спори про надання житла особам, які потребують поліпшення житлових умов, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, яке виникає з житлових відносин, що включають право на одержання житла у зв'язку з проходженням публічної служби, тому цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро Міністерства оборони України щодо надання або придбання для нього квартири або іншого житла у місті Кривому Розі, яке відповідає санітарним нормам з урахуванням встановлених законом норм жилої площі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В той же час, заявлені в позові вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Державної казначейської служби України підпадають під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже позивачем в одному провадженні об'єднано позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Частиною 6 статті 21, частиною 4 статті 172 КАС України встановлено, що не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 6 ч. 4. ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що вимога про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не забезпечення ОСОБА_1 житлом протягом трьох років після звільнення з військової служби (п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей») вже була розглянута Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі 804/16053/13-а (постанова від 06.02.2014 року; дата набрання законної сили - 24.07.2014 року).

Таким чином, оскільки позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом порушено правила об'єднання позовних вимог, а саме, об'єднано в одній позовній заяві вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства (як адміністративного, так і цивільного), та Кодексом адміністративного судочинства не передбачена можливість роз'єднання таких позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро Міністерства оборони України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення матеріальної шкоди згідно з п.6 ч.4 ст. 169 КАС України.

Керуючись ст.ст.169, 241, 248, 294-295 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро Міністерства оборони України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення матеріальної шкоди - повернути позивачеві.

Копію ухвали разом з позовною заявою та усіма доданими до неї документи надіслати позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.256 КАС України та може бути оскаржена в строки, передбачені ст.295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя О.В. Врона