Справа № 725/4922/18
Суддя: Галичанський О. І.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 725/4922/18
Номер провадження 2-а/725/162/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.,

за участю позивачки та її представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до УПП в Чернівецькій області ( м. Чернівці, вул. Заводська, 22) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вищевказаної позовної заявою, в якій стверджує, що 27.08.2018р. постановою №275510 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, її притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху згідно ч.5 ст.122, ч.1 ст. 126КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Стверджує, що 27.08.2018р., керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген Кадді» н.з.НОМЕР_1, підвозила свого родича -ОСОБА_3, який є інвалідом з дитинства 3 групи та здійснила з цих причин зупинку за адресою м.Чернівці, вул.С.Бандери, 3 на місці з дорожньою розміткою - «стоянка для інвалідів».

Внаслідок того, що зупинка була дуже вузька, ОСОБА_3 вийшов за декілька метрів , щоб вона змогла припаркувати автомобіль та вийти з нього. Після виходу із автомобіля закрила авто і всі документи на автомобіль,в тому числі посвідчення водія,ключі від авто передала ОСОБА_3, оскільки він мав поїхати у своїх справах на вказаному вище автомобілі. Через деякий час вона проходила біля автомобіля, і побачила, що біля нього знаходяться патрульні поліцейські, які почали вимагати надати їм техпаспорт на автомобіль, документи про інвалідність та посвідчення водія.

Додає , що пояснила працівникам поліції , що перевозила інваліда та всі документи у нього, тому як він має керувати авто.

Працівникам поліції було винесено оскаржувану постанову , згідно якої вона здійснила зупинку на місці для осіб з обмеженими можливостями з дорожньою розміткою 1.30 ПДР , не маючи посвідчення інваліда та наміру висадити на зупинці особу з обмеженими можливостями, а також не надала посвідчення водія і техпаспорт на автомобіль, чим порушила п.2.1 Правил дорожнього руху, ч.5 ст.122, ч.1 ст. 126 КпАП України.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 278,279,280 КУпАП , просила скасувати оскаржувану постанову.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали доводи , викладені у позовній заяві та просили позов задовольнити .

Представник відповідача у попередньому судовому засіданні не заперечував факт, що позивачка підвозила інваліда. Зазаначив , що дії позивачки були неправомірними через те , що вона заїхала на місце парковки для інвалідів , не маючи пасажира інваліда в автомобілі , оскільки той за декілька метрів до парковки вийшов з автомобіля. Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а до описаних правовідносин слід застосувати наступні правові норми, виходячи з такого.

Відповідно до ст.3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб «єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 27.08.2018 року поліцейським роти № 4 БУПП в Чернівецькій області, капралом поліції ( без зазначення прізвища імені та по-батькові) було винесено постанову серія ВР №275510 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 , ч. 1 ст. 126 КУпАП та враховуючи положення ст. 36 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу 1700 гривень.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Фольксваген Кадді » д.н.з. НОМЕР_1 27.08.2018 року о 14 год. 30 хв. В м. Чернівці по вул.. Степана Бандери , здійснила стоянку на місці для осіб з обмеженими можливостями з дорожньою розміткою « стоянка для інвалідів» , тим самим порушила п.п. 1. 30 ПДР.

Слід зазначити , що суть адміністративного правопорушення викладена таким чином , що дослівно цитувати її зміст не можливо. Проте , із тексту , що описує обставини прапопорушення вбачається , що позивачка висадила з автомобіля пасажира- інваліда ОСОБА_3

Пункт 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 34 ПДР України горизонтальна розмітка має таке значення: 1.30 - позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід".

Адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 122 КУпАП наступає у разі зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом із тим, при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 працівником поліції не було встановлено всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, не було встановлено наявності пасажира, який був інвалідом.

Як вбачається з відеозапису , працівник поліції при розгляді справи не з"ясував ні у водія, ні у пасажирів, які були присутні на місці розгляду справи про наявність у пасажирів інвалідності, обмежившись лише уточненням щодо наявностіінівалідності у водія та не пред»явленням позивачкою посвідчення водія та інших документів.

Позивачка на місці складення протоколу вказувала та стверджувала , що вона перевозила пасажирі інваліда. Дану обставину представник відповідача у судовому засіданні не заперечував.

Згідно даних , наданих Управлінням праці та соціального захисту населення Заставнівської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 станом на 15.11.2018 рік є одержувачем соціальної допомоги як особа з інвалідністю ІІІ групи з дитинства .

Судом встановлено, що позивачка 27.08.2018 року перевозила саме ОСОБА_3

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п. 8.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч.5 ст.122 Кодекс України про адміністративні правопорушення.

Відповідачем не надано будь яких доказів та фактичних даних на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суду не надано відомостей про залучення свідків при розгляді поліцейським адміністративного провадження, внаслідок якого прийнято постанову, що оскаржується, не спростовано наявності інвалідності у пасажира, тому суд аналізуючи фактичні обставини по справі приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставин законності ухвалення рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Як роз'яснив в п.п. 4, 7 постанови Пленум Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Таким чином, відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та не спростовано під час судового розгляду справи.

Крім того, відповідно до оскаржуваної постанови , позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності також за ч.1 ст 126 КУпАП.

Наявна у справі постанова не дає підстав для висновку про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відсутнє в постанові посилання на докази, які підтверджують факт порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наведених в позові аргументів щодо відсутності самого факту адміністративного правопорушення, сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, без обґрунтування її доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, не може достовірно свідчити про вчинення позивачкою адміністративного правопорушення.

Тому, суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був належним чином кваліфікувати дії позивача та зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, а доказів вини позивача у правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідачем не надано, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Законодавством встановлено, що адміністративне стягнення за адміністративне правопорушення не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Дана норма кореспондується із нормами ст. 62 Конституції, відповідно до ч. 3 якої обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст 251,25, 278-280, КУпАП, ст.ст.77, 241-250 ,286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати постанову серії ВР №275510 від 27.08.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122, ч.1 ст. 126 КупАП - закривши провадження у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення .

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський