Справа № 812/1706/15
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року справа №812/1706/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представників відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року (головуючий суддя І інстанції - Ковальова Т.І.), складене в повному обсязі 29 вересня 2016 року в м. Сєвєродонецьку Луганської області, у справі № 812/1706/15 за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Луганської області, Генеральної прокуратури України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Луганської області, Генеральної прокуратури України з урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог про:

1. позовні вимоги до прокуратури Луганської області:

- визнання незаконним та скасування наказу № 1386к від 28 жовтня 2015 року в частині звільнення позивача з органів прокуратури;

- зобов'язання прокурора Луганської області або особу, яка виконує його обов'язки, видати наказ про прийняття позивача на посаду прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнення з Прокуратури Луганської області середньомісячного заробітку з 29 жовтня 2015 року до дня поновлення на роботі, який станом на 27 вересня 2016 року (включно) складає 128 369,90 грн.

2 позовні вимоги до Генеральної прокуратури України:

- визнання причини пропуску строку звернення до адміністративного суду повноважними та поновити пропущені з поважних причин строки звернення з позовною заявою;

- визнання незаконним та скасувати наказ Генерального прокурора України № 38дк від 30 жовтня 2015 року, в частині звільнення ОСОБА_3 з органів прокуратури з позбавленням класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29 грудня 2014 року (а.с. 2-5, 83-85, 118-119а, 190-192, 199-201 т.1, а.с. 1-4, 27-30, 53-56 т.2).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання представника прокуратури Луганської області про залишення без розгляду позову ОСОБА_3 до Прокуратури Луганської області про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку; визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Луганської області про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку (а.с. 105-106 т.1).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні вищезазначеного позову (а.с. 79-84 т.2).

Позивач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне та не всебічне дослідження та встановлення обставин справи, у зв'язку з чим просив скасувати постанову суду першої інстанції, ухвалити нову, якою задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 96-99 т.2).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції збудовано на висновку вироку Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 липня 2016 року у справі № 409/1465/16-к, який не містить будь-якої інформації щодо предмету доказування у даній справі.

При цьому, цей вирок не витребовувався судом, а жодна зі сторін не заявляла клопотання про долучення його як доказ.

Крім того, апелянт зауважив, що судом не досліджувались оригінали службового розслідування.

Зазначає, що за час роботи в органах прокуратури позивач не порушував норм службової та трудової дисципліни, сумлінно виконував професійні обов'язки.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Представники відповідачів в судовому засідання заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили суд залишити постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_3 з 06 липня 2004 року до 28 жовтня 2015 року працював на різних посадах в органах прокуратури, остання займана посада - заступник прокурора м.Сєвєродонецька Луганської області (а.с. 41, 44-46 т.1).

30 вересня 2015 року позивача ознайомлено з попередженням про звільнення з займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 (а.с.55 т. 1).

23 жовтня 2015 року прокурором Луганської області винесено наказ № 1330к на підставі наказу прокурора Луганської області від 23 жовтня 2015 року № 1329к про призначення службового розслідування за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди заступником прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_3, яким позивача тимчасово відсторонено від виконання службових обов'язків (а.с.47, 127-128,129 т.1).

Наказом прокурора Луганської області № 1385к від 28 жовтня 2015 року внесено зміни до п.2 наказу прокурора Луганської області від 23 жовтня 2015 року № 1329к стосовно складу комісії щодо проведення службового розслідування (перевірки) за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди заступником прокурора м.Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_3 (а.с.130 т. 1).

28 жовтня 2015 року за результатами службового розслідування (перевірки) за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди заступником прокурора м.Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_3 комісією складено висновок, відповідно до якого комісія вважає, що за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора, дискредитують його як працівника прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, радник юстиції ОСОБА_3 підлягає звільненню з органів прокуратури та з посади заступника прокурора м.Сєвєродонецька Луганської області на підставі ч.1 ст.8, п.6 ст.9, ст.11 Дисциплінарного статуту прокуратури України; вважає клопотати перед Генеральним прокурором України про позбавлення ОСОБА_3 класного чину «радник юстиції». З вказаним висновком позивач ознайомлений 28 жовтня 2015 року,про що свідчить особиста підпис позивача (а.с. 156-162 т.1).

Під час проведення службового розслідування встановлено, що своїми діями та поведінкою ОСОБА_5 грубо порушив норми службової та трудової дисципліни, вимоги Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури. Зокрема, після надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди він не вжив заходів, передбачених Законом України « Про правила етичної поведінки», використав своє службове становище в особистих інтересах та неправомірно впливав на здійснення правосуддя шляхом спілкування з суддею поза офіційною процедурою взаємовідносин у рамках кримінального провадження. Тобто скоїв ганебний вчинок, який порочить його як працівника прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням в органах прокуратури (а.с.159 т.1).

Висновком службового розслідування зазначено, що з розслідування кримінального провадження встановлено, що у продовж березня-липня 2015 року слідчим відділом Сєвєродонецького MB ГУМВС України в Луганській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000692, розпочатому 12 березня 201 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснювала прокурор прокуратури м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_7 У зв'язку із призовом на військову службу на особливий період під час мобілізації прокурора міста Сєвєродонецька ОСОБА_8 з 27 березня 2015 року до 17 серпня 2015 року ОСОБА_5 виконував обов'язки прокурора вказаного міста та здійснював безпосередній контроль за якістю процесуального керівництва, у тому числі у кримінальному провадженні №0000692 на стадіях досудового розслідування та судового розгляду (а.с.156 т.1)

23 жовтня 2015 року за № 11-3375 вих.-15 прокуратурою Луганської області на ім'я генерального прокурора України ОСОБА_9 складено спецповідомлення щодо викриття злочинної корупційної діяльності групи осіб, до складу якої увійшли суддя Сєвєродонецького міського суду ОСОБА_13, адвокат ОСОБА_10 та заступник прокурора м.Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_3

Як зазначено в повідомленні 23.10.2015 року з 09.00 до 11.00 години під час обшуку за місцем роботи ОСОБА_3 у службовому кабінеті в сейфі вилучено 1700 доларів США та гранату Ф-1, а із кишені одягу вилучено 900 доларів США. Адвокат ОСОБА_11 видав 1000 доларів США та надав правдиві покази стосовно його неправомірних дій(а.с.131 т.1).

26 жовтня 2015 року позивач відмовився від надання пояснень відповідно до ст. 63 Конституції України (а.с.54 т. 1).

Наказом Прокуратури Луганської області №1386к від 28 жовтня 2015 року, керуючись п. 5, п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», ч. 1 ст. 8, п. 5 ст. 9, ст. ст. 10, 11 Дисциплінарного статуту України, позивача звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Луганської області за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об'єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури), з яким позивача ознайомлено 28 жовтня 2015 року, про що також свідчить особиста підпис позивача.

Згідно зазначеного наказу підставою для звільнення ОСОБА_3 з органів прокуратури є грубе ігнорування вимог ст..19 Закону України « Про прокуратуру» , правила прокурорської етики, вчинив дії, які дискредитують його як представника прокуратури, викликають сумніви у його об'єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури.

Діючи усупереч інтересам служби,ОСОБА_3 вступив у позаслужбові стосунки корисливого характеру із суддею ОСОБА_13 та адвокатом ОСОБА_11 та отримав от останнього грошові кошти за сприяння у винесенні щодо підсудних вироків, не пов'язаних з позбавленням волі.

Своїми діями порушив вимоги ст.ст. 16,18, 23 Кодексу профе сійної етики та поведінки працівника прокуратури. Зокрема, після надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди він не вжив заходів, передбачених Законом України «Про правила етичної поведінки», використав своє службове становище в особистих інтересах та неправомірно впливав на здійснення правосуддя шляхом спілкування з суддею поза офіційною процедурою взаємовідносин у рамках кримінального провадження (а.с.6-8,56,58-59 т.1).

Наказом Генеральної прокуратури України № 38дк від 30 жовтня 2015 року змінено п.1 наказу прокурора Луганської області від 28 жовтня 2015 року № 1386к, за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об'єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури заступника прокурора м.Сєвєродонецька Луганської області радника юстиції ОСОБА_3 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури, з позбавленням його класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29 грудня 2014 року № 1761к (а.с.70,71 т.1).

Прокуратурою Луганської області надано докази, що ним вживались заходи щодо повідомлення позивача про наказ Генеральної прокуратури України № 38дк від 30 жовтня 2015 року (направлялись на адресу позивача листи), при цьому не надано доказів отримання вказаного наказу позивачем (а.с.69,72-74 т. 1).

02 лютого 2016 року у приміщенні Луганського окружного адміністративного суду позивача ознайомлено з наказом № 38 дк від 30 жовтня 2015 року про зміну наказу прокурора Луганської області від 28 жовтня 2015 року року № 1386к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» про зміну п. 1 наказу прокурора Луганської області № 1386к від 28 жовтня 2015 року року про звільнення із займаної посади та органів прокуратури з позбавленням позивача класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29 грудня 2014 року № 1761к.

13 травня 2016 року позивачем отримано трудову книжку (а.с.26 т. 2).

Не погодившись із своїм звільненням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що висновком службового розслідування підтверджено, що позивач порушив Присягу працівника прокуратури, вимоги Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоїв проступок, який порочить його як працівника прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням на посаді.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною 3 статті 48 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України встановлено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Відповідно до п. 3 та 4 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов'язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом. Також, прокурор зобов'язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Правила прокурорської етики визначені Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, схваленим всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28 листопада 2012 року та затвердженим наказом Генерального прокурора України 28 листопада 2012 року № 123.

Розділом III зазначеного Кодексу встановлено основні вимоги до позаслужбової поведінки працівника прокуратури. Відповідно до частин 1 та 3 статті 18 цього Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб, працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Відповідно до статті 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Відповідно до пункту 5 статті 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України одним із видів дисциплінарного стягнення є звільнення, а пунктом 6 вказаної норми передбачено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з позбавленням класного чину.

Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Частиною 1 статті 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до частини 5 статті 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України, у разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку.

Пунктом 5 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора України); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

Відповідно до матеріалів справи підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення із займаної посади, стали матеріали службового розслідування, яким встановлено, що позивач з використанням свого службового становища, вступив у позаслужбові стосунки з суддею та адвокатом з метою отримання незаконної винагороди.

Опитана в ході службового розслідування (перевірки) прокурор прокуратури м. Сєвєродонецька ОСОБА_7 пояснила, що у період з 12 березня 2015 року по 20 липня 2015 року вона здійснювало процесуальне керівництво у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. 22 Жовтня 2015 року заступник прокурора м.Сєвєродонецька ОСОБА_5, знаючи матеріали справи, у бесіді, висловив думку про застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 покарання, не пов'язаного з позбавленням волі останніх (а.с.158 т. 1).

Позивач мав позаслужбові стосунки з суддею ОСОБА_13 поза офіційною процедурою взаємовідносин у рамках кримінального провадження, що підтверджується поясненнями опитаного під час проведення службового розслідування співробітника Служби безпеки України в Луганській області (а.с.143 т.1).

13 листопада 2015 року позивачем подано декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік (а.с.60-68 т.1).

Вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 липня 2016 року у справі № 409/1465/16-к, який 31 серпня 2016 року набрав законної сили, затверджено угоду про визнання винуватості, укладену в приміщенні Сєвєродонецького міського суду Луганської області 15 березня 2016 року між начальником другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_11

ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, та призначено йому покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 25 500,00 грн.

Вказаним вироком та апеляційною скаргою ОСОБА_3 підтверджується спілкування позивача з особами поза офіційною процедурою взаємовідносин в рамках кримінального провадження, тобто позаслужбові відносини, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури. (а.с.42-49, 101-104, 125-128 т.2).

Службове розслідування проведено відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24 вересня 2014 року № 104 (далі - Інструкція № 104).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 104 службове розслідування (перевірка) - це комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків - кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, передбачених цією Інструкцією.

Метою службових розслідувань (перевірок) є швидке, всебічне, повне та неупереджене з'ясування обставин, за яких скоєно ганебні вчинки, допущено неправомірне втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягання на їх життя, здоров'я та майно, виявлення причини і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження правопорушень серед особового складу. (пункт 1.3. Інструкції № 104).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 104 службові розслідування (перевірки) проводяться незалежно від проведення стосовно працівників прокуратури досудового розслідування у кримінальних провадженнях, здійснення проваджень у справах про адміністративні правопорушення.

Підставами для проведення службового розслідування (перевірки) є: невиконання або неналежне виконання працівниками прокуратури своїх службових обов'язків що призвело до порушення законних прав і свобод громадян та інтересів держави; інші грубі порушення закону, трудової та виконавської дисципліни, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури шкодять авторитету органів прокуратури; доручення Генерального прокурора України, його заступників про проведення службового розслідування (перевірки). (пп. пп. 2.1.11, 2.1.12, 2.1.13 п. 2 Інструкції № 104)

Відповідно до пункту 3.4 Інструкції № 104 про призначення службового розслідування (перевірки) уповноваженим керівником органів прокуратури видається розпорядження, у якому визначається склад комісії (голова та члени), підстава, мета та строки його проведення, прізвище, ім'я, по батькові особи щодо якої проводиться розслідування, та її посада.

Службове розслідування (перевірка) проводиться в строк не більше одного місяця з дня його призначення (пункт 3.5 Інструкції № 104).

Відповідно до пункту 4.2 Інструкції № 104 у випадках, не передбачених п. 4.1 цієї Інструкції, службові розслідування (перевірки) в центральному апараті проводяться за вказівкою першого заступника Генерального прокурора України, заступників Генерального прокурора України працівниками відповідних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України, а в прокуратурах обласного рівня - працівниками структурних підрозділів апарату за рішенням їх перших керівників.

У проведенні службових розслідувань (перевірок) можуть брати участь працівники цього управління.

Підпунктом 6.2.12 Інструкції № 104 передбачено, що не пізніше наступного робочого дня після затвердження керівником висновку службового розслідування (перевірки) голова та члени комісії зобов'язані повідомити про його завершення особу, стосовно якої воно проведено, про що зробити відповідну відмітку.

З висновком службового розслідування позивача ознайомлено 28 жовтня 2015 року, про що свідчить його особистий підпис на висновку (а.с. 155 т. 1).

Судом першої та апеляційної інстанції під час розгляду даної справи не встановлено порушень прокуратурою Луганської області вимог Закону України «Про прокуратуру» та Інструкції № 104 при призначенні та проведенні службового розслідування щодо факту порушення присяги ОСОБА_3

Зважаючи на встановлені обставини справи суд приходить до висновку про правомірність дій посадових осіб прокуратури при складанні та затвердженні висновку службового розслідування від 28 жовтня 2015 року та доведеності обставин щодо вчинення позивачем проступку, який порочить його як працівника прокуратури.

Доводи позивача про протиправність його звільнення, через недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення та з огляду на те, що звільнення можливе лише за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, є безпідставними, оскільки відсутність кримінальної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням до позивача дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання працівника прокуратури. Набрання обвинувального вироку законної сили є підставою для звільнення прокурора з посади відповідно до пункту 5 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», а позивача звільнено з органів прокуратури з позбавленням класного чину, у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом прокуратури України та на підставі пунктів 5 та 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року у справі № 21-403а12, аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Аналогічна правова позиція викладена також в Постановах Верховного Суду України від 4 червня 2013 року № 21-167а13 та від 9 липня 2013 року № 21-217а13.

Відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру», Дисциплінарного статуту прокуратури України, особливість дисциплінарної відповідальності працівників прокуратури полягає і в тому, що вона настає не тільки за порушення допущенні під час проходження служби, а й за допущені проступки, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Суд зазначає, що позивача звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Луганської області наказом прокуратури Луганської області № 1386к від 28 жовтня 2015 року за п. 5, п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», ч. 1 ст. 8, п. 5 ст. 9, ст. ст. 10, 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України (за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об'єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури).

Висновком службового розслідування підтверджено, що своїми діями позивач порушив Присягу працівника прокуратури, вимоги Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоїв проступок, який порочить його як працівника прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням в органах прокуратури.

Враховуючи викладене, підстави звільнення позивача відображені у вказаному наказі, характер накладеного дисциплінарного стягнення, відповідають ступеню вини та характеру вчиненого позивачем проступку, отже правові підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог виходив з вироку Білокуракинського районного суду, оскільки зазначені доводи не знайшли свого підтвердження в повному тексті постанови суду першої інстанції.

Судом першої інстанції зазначено, що як вироком, так апеляційною скаргою позивача на зазначений вирок, підтверджується спілкування позивача поза офіційною процедурою правовідносин в рамках кримінального провадження, тобто тільки позаслужбові відносини, що порочать звання прокурора. Апелянтом позаслужбові відносини не спростовуються.

При цьому суд зазначає, що сумлінне виконання своїх обов'язків у минулому ні як не нівелює грубого порушення правил прокурорської етики, яке встановлено у ході проведення службового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду 29 вересня 2016 року по справі № 812/1706/15 за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Луганської області, Генеральної прокуратури України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 10 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г. М. Міронова