Справа № 826/13870/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

06 грудня 2018 року м. Київ № 826/13870/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної міграційної служби України, Міністерства освіти і науки України, Українського центру оцінювання якості освіти, Київського регіонального центру оцінювання якості освіти, Державного вищого навчального закладу "Національний авіаційний університет", Міністерства фінансів України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, Державної міграційної служби України, Міністерства освіти і науки України, Українського центру оцінювання якості освіти, Київського регіонального центру оцінювання якості освіти, Державного вищого навчального закладу "Національний авіаційний університет", Міністерства фінансів України про:

- визнання дій Міністерства освіти і науки України щодо відмови у доступі до вищих навчальних закладів ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) протиправними;

- визнання дій Українського центру оцінювання якості освіти щодо відмови у доступі до вищих навчальних закладів ОСОБА_2 протиправними;

- визнання дій Київського регіонального центру оцінювання якості освіти щодо відмови у доступі до вищих навчальних закладів ОСОБА_2 протиправними;

- вжиття заходів задля реалізації права ОСОБА_2 на освіту по здобутому ним праву навчатися в Державному вищому навчальному закладі "Національний авіаційний університет" за державним замовленням;

- вжиття заходів щодо проведення Міністерством внутрішніх справ України переоформлення посвідчення водія ОСОБА_1;

- вжиття заходів щодо продовження Державною міграційною службою України дії паспорту ОСОБА_1;

- стягнення з держави в особі Міністерства фінансів України матеріальних збитків у розмірі 790765 грн;

- відшкодування моральної шкоди у розмірі 2034244,50 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків, а саме надання суду: позовної заяви із зазначенням реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача, за його наявності, або номера і серії паспорта, а також ідентифікаційних кодів відповідачів в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, їх номерів засобів зв'язку, офіційної електронної адреси; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; копій позовних заяв з додатками для інших учасників справи; документа про сплату судового збору у сумі 12136,45 грн; заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду позивач направив на адресу суду заяву про усунення недоліків адміністративного позову, в якій зазначив, що за розгляд його адміністративного позову не сплачується судовий збір відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір". Разом з тим, у зв'язку з незаконними, на думку позивача, вимогами суду щодо зобов'язання сплатити судовий збір, ОСОБА_1 збільшує свої вимоги про стягнення моральної шкоди в два рази до 5650019 грн. Окрім того, акцентував увагу суду, що його паспорт громадянина України є недійсним, а реєстраційним номер облікової картки платника податків не надається позивачем з метою звернути увагу на свавільну невидачу паспорта громадянина України його сину ОСОБА_2

Суд, розглянувши подану заяву про усунення недоліків адміністративного позову, дійшов наступного висновку.

Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Частиною п'ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зміст цієї норми вказує на те, що вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. За такого правового врегулювання вимога про відшкодування шкоди не є об'єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується.

Викладена позиція міститься в ухвалах Верховного Суду від 12 березня 2018 року №820/5268/17, від 06 квітня 2018 року у справі №9901/474/18, від 12 квітня 2018 року у справі №521/10328/17, від 27 квітня 2018 року у справі №9901/537/18.

З урахуванням вищенаведеного, в ухвалі про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху судом вказано, що судовий збір справляється саме за 6 вимог немайнового характеру, що звернені позивачем до відповідачів в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1

Разом з тим, судовий збір за заявлені вимоги про стягнення з держави чи відповідачів матеріальної й моральної шкоди судом не розглядалися як об'єкт для сплати судового збору й відповідно вимог до позивача щодо необхідності здійснення такого платежу судом не висувалося.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981 року №R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання позовних заяв до суду є складовою доступу до правосуддя.

Окрім того, відповідно до вимог частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Таким чином, ОСОБА_1 має однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи та повинен неухильно дотримуватись покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов'язків щодо оформлення позовної заяви.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Водночас, Законом України "Про судовий збір" передбачені умови, коли враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тобто, позивач при зверненні до суду з позовною заявою має право подати клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк чи звільнення від сплати судового збору з наданням відповідних доказів. Проте позивачем не було подано до суду ні клопотання про відстрочення (розстрочення) чи звільнення від сплати судового збору, ні доказів на підтвердження скрутного матеріального становища й неможливості сплати судового збору.

Таким чином, доводи позивача про звільнення його від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір" є необґрунтованими, а докази щодо його сплати або неможливості сплати суду не надано.

Більше того, суд зазначає, що позивачем не усунуто й інші недоліки позовної заяви, оскільки ОСОБА_1 не надано суду власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; копій позовних заяв з додатками для інших учасників справи із зазначенням номерів засобів зв'язку, офіційної електронної адреси відповідачів у справі; заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної міграційної служби України, Міністерства освіти і науки України, Українського центру оцінювання якості освіти, Київського регіонального центру оцінювання якості освіти, Державного вищого навчального закладу "Національний авіаційний університет", Міністерства фінансів України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак