Справа № 815/2697/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р. м. ОдесаСправа № 815/2697/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

при секретарі Кучмій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2, про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Міністерству юстиції України, Головному територіальному управлінню юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1282/к від 03 квітня 2017 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року відмолено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позивних вимог, так як позивачем подано заяву про звільнення за власним бажанням під тиском посадових осіб Міністерства юстиції України.

При цьому, апелянт не мав наміру звільнятись за власним бажанням та в подальшому на протязі року виконував покладені на нього обов'язки.

Крім того, апелянт зазначає, що подана ним заява не містить дати її складання та не зареєстрована у встановленому законом порядку.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 03 квітня 2017 року № 1282/к ОСОБА_1, заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, звільнено з займаної посади, починаючи з 06 квітня 2017 року, за власним бажанням, відповідно до положень ст. 86 ЗУ «Про державну службу», з припиненням державної служби.

При цьому, вказаний наказ видано на підставі заяви позивача про звільнення за власним бажанням, в якій він просив звільнити його за власним бажанням, відповідно до ч. 2 ст. 86 ЗУ «Про державну службу» в день досягнення взаємної домовленості.

Проте, не погоджуючись зі своїм звільненням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо правомірності оскаржуваного наказу про звільнення позивача на підставі його заяви, з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про державну службу» визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗУ «Про державну службу», державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб'єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про державну службу», дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про державну службу», державний службовець має право на оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Судовою колегією встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 03 квітня 2017 року № 1282/к ОСОБА_1, заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, звільнено 06 квітня 2017 року з займаної посади, відповідно до положень ст. 86 ЗУ «Про державну службу».

В даному випадку, як вбачається із зібраних матеріалів справи, позивачем подано заяву Державному секретарю Міністерства юстиції України з проханням звільнити його з займаної посади за власним бажанням в день досягнення взаємної домовленості, відповідно до ч. 2 ст. 86 ЗУ «Про державну службу».

При цьому, позивачем не заперечується, що відповідна заява складена та подана ним особисто у кабінеті керівника Департаменту персоналу Міністерства юстиції України.

Проте, вважаючи протиправним наказ про своє звільнення позивач посилається на той факт, що відповідна заява складена не з його волі, а при її написанні на нього чинився тиск з боку посадових осіб Міністерства юстиції України.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що у зібраних матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що на позивача здійснювався тиск при написанні відповідної заяви.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що з метою захисту своїх прав, за наслідком вчинення протиправних дій щодо нього, позивач звертався до керівництва Міністерства юстиції України або правоохоронних органів.

Більш того, за умови відсутності у позивача суб'єктивного бажання звільнитися зі служби він не скористався своїм правом на відкликання поданої ним заяви про звільнення, зазначаючи, що така заява подана ним задовго до його звільнення.

При цьому, колегія суддів вважає, що подаючи заяву про звільнення в день досягнення взаємної згоди та до закінчення встановленого двотижневого строку, передбаченого ч. 1 ст. 86 ЗУ «Про державну службу», позивачем виявлено своє бажання щодо пришвидшення процесу свого звільнення.

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, відсутність реєстраційного вхідного номеру у вказаній заяві не свідчить про відсутність дійсного волевиявлення державного службовця при складанні вказаної заяви про звільнення.

Більш того, на відповідні заяві накладено резолюцію посадової особи Міністерства юстиції України, якою надано згоду на звільнення позивача з 06 квітня 2017 року, а тому колегія суддів вважає вказану дату, датою, коли позивач досяг домовленості із суб'єктом призначення щодо свого звільнення.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян