Справа № 813/2947/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2947/17
Р І Ш Е Н НЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2018 року

м.Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Б.С.,

представника позивача Леонтьєва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини ПП НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини ПП НОМЕР_1 (далі ВЧ ПП НОМЕР_1 , відповідач), в якій з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

-визнати протиправними дії та бездіяльність командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо включення сержанта ОСОБА_1 у списки осіб, які ніби-то самовільно залишили військову частину та ненарахуванні йому всіх видів забезпечення за березень-квітень 2015 року, у тому числі грошового забезпечення;

-зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням всіх належних виплат, перерахувати йому суму грошової виплати по звільненню в запас та надати новий розрахунок грошового утримання і виплат, які він отримував (повинен був отримувати) за період військової служби по мобілізації;

-всі перерахунки й виплати здійснити з урахуванням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на наступні обставини. Після призову на військову службу за мобілізацією у вересні 2014 року, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді старшого сапера-гранатометника 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 5 механізованого батальйону та мав військове звання - сержант. Перебував з підрозділами військової частини у зоні проведень антитерористичної операції та брав участь у бойових діях проти армії країни-агресора - Російської Федерації з 13.10.2014 по 05.02.2015. 6 лютого 2015 року сержанту ОСОБА_1 надана відпустка з виїздом до місця свого проживання до призову на військову службу терміном у 14 діб, до 19 лютого 2015 року. Після закінчення відпустки ОСОБА_1 зобов`язаний був з`явитися до місця служби у свою військову частину 20 лютого 2015 року. Після вибуття у відпустку, ОСОБА_1 прибув до міста Кагарлика, де 4 лютого 2015 року став на облік у Кагарлицький районний військовий комісаріат, про що свідчить відмітка у його відпускному квитку. Проте, за час перебування у відпустці, ОСОБА_1 захворів, внаслідок чого був госпіталізований до Головного військово-медичного клінічного центру - Головного військового клінічного госпіталю (клініки загальнотерапевтичної) Міністерства оборони України, де він перебував на стаціонарному лікуванні з 13.02.2015 по 26.02.2015. По завершенню лікування проведено медичний огляд військової частини-польова пошта НОМЕР_1 . Згідно з Довідкою ВЛК №225 від 24.02.2015 на підставі статті 17г графи II закладу хвороб визнаний таким, що потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Зазначену довідку він представив у Кагарлицький РВК, де отримав роз`яснення від чергового, що у військову частину йому їхати не потрібно, він може перебувати у відпустці по місцю свого проживання, по закінченню якої має прибути у військову частину й представити відповідні документи. Також його запевнили, що повідомлять командування військової частини про законність перебування його вдома. У той же час, командуванням військової частини - польова пошта НОМЕР_1 під час його лікування віднесено ОСОБА_1 у списки військовослужбовців, що самовільно залишили військову частину й відповідно йому перестали нараховувати й виплачувати грошове забезпечення.

Ухвалою судді від 21.08.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

19.10.2017 на адресу суду надійшли заперечення відповідача проти адміністративного позову. В поданому запереченні відповідач покликається на наступне. Зазначає, що 6 лютого 2015 року сержанту ОСОБА_1 була надана відпустка з виїздом до місця свого проживання до 19 лютого 2015 року. Після закінчення відпустки ОСОБА_1 зобов`язаний був з`явитися до місця служби 20 лютого 2015 року. В зазначений термін позивач у військову частину не з`явився. Сержант ОСОБА_1 фактично прибув у військову частину 14 березня 2015 року. Відповідач стверджує, що жодних документів, які б засвідчували законність його не прибуття на службу 20 лютого 2017 року позивач не представив. Таким чином, відповідач вважає, що позивач незаконно був відсутній на службі з 20 лютого 2017 року по 14 березня 2015 року.

Ухвалою від 05.10.2018 суд ухвалив закінчити підготовче провадження і призначити адміністративну справу до судового розгляду.

30.11.2018 ухвалою суду зупинено провадження у справі до отримання судом витребуваних цією ухвалою документів у військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ).

У зв`язку з надання відповідачем у справі витребуваних документів, ухвалою суду від 16.10.2018 провадження у справі поновлено.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також з`ясувавши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу № 33 командира військвої частини - польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 06.02.2018 сержант ОСОБА_1 , старший сапер-гранотометник інженерно-саперного взводу 5 механізованого батальйону у місто Кагарлик Київської області вибув у щорічну основну відпустку на 08 діб щорічної основної відпустки за 2014 рік та 06 діб у першу частину щорічної основної відпустки з 06 по 19 лютого 2015 року (а.с. 62).

Після вибуття у відпустку, ОСОБА_1 прибув до міста Кагарлика, де 4 лютого 2015 року став на облік у Кагарлицький районний військовий комісаріат, про що свідчить відмітка у його відпускному квитку (а.с. 10).

Згідно з наказом №56 командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2015, п.25: «Вважати такими, що прибули й приступили до виконання службових обов`язків: п.25.7. З щорічної основної відпустки: з 10 березня 2015 року сержанта ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ; п.41: Нижчепойменованих військовослужбовців частини вважати самовільно залишившими частину та зняти зі всіх видів забезпечення: сержанта ОСОБА_1 , який находиться в розпорядженні командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 » (а.с. 17)

У наказі №3104 командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 08.11.2016 «Про результати проведення службового розслідування по факту безпідставної подачі в списки самовільного залишення частини 14 військовослужбовцями колишнього 5 механізованого батальйону», зазначено, що « ОСОБА_1 відповідно до наказу №33 командира в/частини від 06.02.2015 року вибув на 06 діб у відпустку - з 06 по 19 лютого 2015 року. Відповідно до/ наказу №56 командира в/частини від 10.03.2015 року вважається таким, який самовільно залишив військову частину (не прибув з відпустки) та знятий зі всіх видів забезпечення. Відповідно до наказу №67 командирі в/частини від 20.03.2015 р. ОСОБА_1 вважається таким, що повернувся з військової частини та з 15.03.2015 року залучається до безпосередньої участі в антитерористичній операцїї. В період з 20 лютого по 14 березня 2015 року проводив час на власний розсуд. Жодних документів, які б засвідчували законність його не перебування на службі він не представив. Тим самим колишній сержант ОСОБА_1 був відсутній на службі 23 доби. По факту самовільного залишення військової частини тривалістю понад десять діб військовому прокурору Львівського гарнізону було направлено повідомлення про скоєння злочину колишнім сержантом ОСОБА_1 за вихідним №7845 від 07.07.2015 року» (а.с.14-16).

Позивач, вважаючи, що його незаконно включено у списки осіб, які самовільно залишили військову частину, через що його було знято зі всіх видів забезпечення, у тому числі грошового, та протиправно не нараховане й невиплачене грошове забезпечення за березень-квітень 2015, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII (зі змінами та доповненнями, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 ст.1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Так, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється, у тому числі громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч.3 ст.2 Закону №2232-XII).

Частиною 4 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут №548-XIV), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.16 Статуту №548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 26 та 27 Статуту 548-XIV визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наказом № 56 від 10.03.2015 позивач є таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу №67 командира в/частини від 20.03.2015 р. ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у відрядження та з 15.03.2015 залучається до безпосередньої участі в антитерористичній операцїї (а.с.123).

Разом з тим, за фактом самовільного залишення військової частини було проведено службове розслідування, за результатами якого винесено наказ №3104 командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 08.11.2016 «Про результати проведення службового розслідування по факту безпідставної подачі в списки самовільного залишення частини 14 військовослужбовцями колишнього 5 механізованого батальйону», згідно з яким: « ОСОБА_1 відповідно до наказу №33 командира в/частини від 06.02.2015 року вибув на 06 діб у відпустку - з 06 по 19 лютого 2015 року. Відповідно до/ наказу №56 командира в/частини від 10.03.2015 року вважається таким, який самовільно залишив військову частину (не прибув з відпустки) та знятий зі всіх видів забезпечення. Відповідно до наказу №67 командирі в/частини від 20.03.2015 р. ОСОБА_1 вважається таким, що повернувся з військової частини та з 15.03.2015 року залучається до безпосередньої участі в антитерористичній операцїї. В період з 20 лютого по 14 березня 2015 року проводив час на власний розсуд. Жодних документів, які б засвідчували законність його не перебування на службі він не представив. Тим самим колишній сержант ОСОБА_1 був відсутній на службі 23 доби. По факту самовільного залишення військової частини тривалістю понад десять діб військовому прокурору Львівського гарнізону було направлено повідомлення про скоєння злочину колишнім сержантом ОСОБА_1 за вихідним №7845 від 07.07.2015 року» (а.с.14-16).

Таким чином, із зазначених наказів вбачається, що такі допускають множинне тлумачення та фактично суперечать один одному.

Водночас у матеріалах справи міститься Довідка військово-лікарської комісії №225 від 24.02.2015 на підставі статті 17г графи II Розкладу хвороб (а.с.11), згідно з якою позивач визнаний таким, що потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Як стверджує позивач та не спростоване відповідачем, вказану довідку він представив у Кагарлицький РВК, де отримав роз`яснення від чергового, що у військову частину йому їхати не потрібно, він може перебувати у відпустці по місцю свого проживання, по закінченню якої має прибути у військову частину й представити відповідні документи. Також його запевнили, що повідомлять командування військової частини про законність перебування його вдома.

Разом з тим, у виписному епікризі Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (а.с.18) чітко зазначено, що сержант в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в ГВМКЦ «ГВКГ» Міністерства оборони України з 13.02.2015 по 26.02.2015.

При цьому факт перебування позивача на лікуванні у період з 13.02.2015 по 26.02.2015 відповідачем не заперечується та жодним чином не спростовано.

Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність включення сержанта ОСОБА_1 у списки осіб, які самовільно залишили військову частину та відповідно ненарахування йому всіх видів забезпечення.

Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», - держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до ст.19 та ст.20 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», - неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовцям гарантується право на захист у порядку, встановленому законами України. Судочинство у справах за участю військовослужбовців, які проходять військову службу на території України, здійснюється відповідно до законів України, а військовослужбовців, які проходять військову службу за межами території України, - відповідно до вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Довідки №13349 (а.с. 93), підписаної командиром та головним бухгалтером військової частини НОМЕР_2 (ПП НОМЕР_1 ) від 10 травня 2015 року, про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, ОСОБА_2 грошове забезпечення не було нараховано за березень-квітень 2015 року.

З огляду на зазначене, суд вважає за доцільне зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням всіх належних виплат, перерахувати йому суму грошової виплати по звільненню в запас та надати новий розрахунок грошового утримання і виплат, які він отримував (повинен був отримувати) за період військової служби по мобілізації.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За встановлених обставин, суд доходить висновку, що критерії, встановлені ч.2 ст.2 КАС України, відповідачем в межах спірних правовідносин дотримані не були.

Закріплений у ч. 1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, всупереч встановленому ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку доказування, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення про включення позивача у списки осіб, які самовільно залишили військову частину та ненарахування йому всіх видів забезпечення. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат згідно ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії та бездіяльність командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо включення сержанта ОСОБА_1 у списки осіб, які самовільно залишили військову частину та ненарахуванні йому всіх видів забезпечення за березень-квітень 2015 року, у тому числі грошового забезпечення.

Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням всіх належних виплат, перерахувати йому суму грошової виплати по звільненню в запас та надати новий розрахунок грошового утримання і виплат, які він отримував (повинен був отримувати) за період військової служби по мобілізації.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.12.2018.

Суддя В.М. Сакалош