Справа № 824/444/18-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/444/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш Віталій Олександрович

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

06 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;

2) визнати протиправним та скасувати п. 48 Протоколу №4 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою позивачу одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.01.2018 року щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року;

3) зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 вересня в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення судом апеляційної інстанції нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.12.2015 року виданого Управлінням соціального захисту населення Шевченківського району, є інвалідом війни 3 групи (а.с. 30).

Згідно Послужного списку, ОСОБА_1 проходив службу в Демократичній Республіці Афганістан в період з 23.09.1982 року по 11.07.1984 року та має право на пільги встановлені постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 року №59-27 (а.с. 13).

Згідно Висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 14.07.2015 року №1291/Ж описані рубці є наслідком загоєння, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, що могли бути спричинені під час проходження служби у 1983 році (а.с. 32).

Згідно заключення Поліклінічного відділення Державної установи "Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромаданова" №1518447 від 16.07.2015 року та Консультативного висновку із медичної карти стаціонарного хворого №2070 позивачу поставлено діагноз: стійкі наслідки перенесеної ЗЧМТ (1983 року, контузія головного мозку) (а.с. 33).

Відповідно Витягу із Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №2662 від 15.07.2015 року, поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 34-35).

17.12.2015 року Актом комісії МСЕК позивачу було встановлено 3 групу інвалідності від поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 36).

Відповідно до Листа Чернівецького міського військового комісаріату від 11.11.2016 року №3718, у військово-облікових документах старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 , відомостей про його перебування в грудні 1983 року в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, про спричинення собі тілесного ушкодження або вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, при отриманні ним в цей час поранення відсутні (а.с. 43).

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.03.2017 року задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який отримав 3 групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби; встановлено, що отримання позивачем осколкових поранень голови, обох рук, контузії головного мозку під час проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан в 1983 році, не було пов`язано із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не було наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та не було навмисним спричиненням самому собі тілесних ушкоджень; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у відповідності до вимог законодавства.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду №824/1023/16-а від 13.07.2017 року скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.03.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який отримав 3 групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який отримав 3 групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (а.с. 39-41).

Зазначене рішення набрало законної сили.

30.11.2017 року, у зв`язку з встановленням позивачу 3 групи інвалідності від поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, на підставі судових рішень, позивач звернувся до військового комісара Чернівецького обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. До заяви позивачем було додано такі документи:

- Корпія Витягу з протоколу ЦВЛК №2662 від 15.07.2015 року;

- Копію довідки МСЕК серії 12ААА№091711 від 27.11.2015 року;

- Копію висновку судово-медичної експертизи №1291/Ж від 14.07.2015 року;

- Копію довідки про участь в бойових діях від 27.11.2017 року №273/к;

- Копія Витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_3 про виключення зі списків особового складу №127 від 01.06.1993 року;

- Копія паспорта НОМЕР_4 та ідентифікаційного коду;

- Копія рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.03.2017 року;

- Копія рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 року (а.с. 60).

19.01.2018 року Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань №4 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з таких підстав:

заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), який передбачений п.11 Порядку №975; висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 14.07.2015 року №1291/ж, який складений із слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії МОУ від 15.07.2015 року №2662, які подані разом з іншими документами не є документами, що свідчать про обставини поранення (а.с. 38).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.01.2018 року №106-соц. позивачу повідомлено про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги та направлено Витяг з протоколу №4 від 19.01.2018 року (а.с. 37).

Не погоджуючись з відмовою Міністерства оборони України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджуєься з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - ЗУ № 2011-XII від 20.12.1991 року).

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 ст. 16 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 року).

Згідно з п. 4 ч.2 ст. 16 Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991 року, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 року, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Згідно підпункту "б" пункту 1 ст.16-2 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 року (в редакції, чинній на момент встановлення інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IІІ групи.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2015 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності ІIІ групи.

Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 9 статті 16-3 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 року встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби закріплене у статті 16 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 року та в Порядку.

Пунктом 11 Порядку №975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Також, пунктом 12 Порядку №975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача на те, що пунктом 11 Порядку №975 визначено обов`язкову необхідність надання для розгляду питання про призначення допомоги документа, що свідчить про непов`язаність причин та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, оскільки відсутність відповідних висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені сукупністю інших належних документів.

Так само суд відхиляє доводи про те, що надані позивачем документи, а зокрема висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 14.07.2015 року №1291/ж та висновок Центральної військово-лікарської комісії МОУ від 15.07.2015 року №2662 не є документами, що свідчать про обставини поранення.

Відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово - лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402 (далі - Положення № 402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Також, відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.

г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 08.02.94 N 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Наказом Міністерства оборони України від 14.09.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі за текстом - Положення).

Пунктом 1 Положення визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п.2.3.1 п.3 Положення, ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Підпунктом 2.1 п.2 Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Згідно з п.2.3.4 п.3 Положення, ЦВЛК має право, зокрема, витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Головного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я України організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників; запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи.

Пунктом 21.8 Положення, при медичному огляді колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за N 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Тобто, прийняття до уваги достовірності документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) віднесено до компетенції військово-лікарської комісії.

Крім того, відповідно до пп.21.21 п.21 розділу ІІ Положення, за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

З аналізу наведеного слідує, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), є відповідний висновок Центральної військово-лікарської комісії.

Зазначений висновок є чинним, ніким не оспорювався а тому не може бути поставлений судом під сумнів. Тим більше, що він узгоджується з актом судово-медичної експертизи та послужним списком позивача.

Зазначений висновок, також свідчить й про те, що отримане поранення та захворювання не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Факт не проведення відповідного службового розслідування свідчить на користь висновку про відсутність сумнівів щодо пов`язаності причин та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) як з проходженням військової служби у відповідний період, так і про відсутність сумнівів щодо пов`язаності обставин поранення із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення чи вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, що отримане позивачем поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з проходженням військової служби або пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення чи вчинення позивачем дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння матеріали справи також не містять.

Така юридична позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №806/986/16, постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №802/1869/17-а.

Також суд враховує наявність інших висновків Верховного Суду, зокрема викладених у постанові від 05.10.2018 року у справі 265/7930/16-а.

Зважаючи на різні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції віддає перевагу тим висновкам, що відповідають його внутрішньому переконанню. При цьому суд також враховує, що у спорах з суб`єктами владних повноважень, особі, як правило, набагато важче отримати ті чи інші документи, тим більше, що обов`язок їх зберігати на особу не покладався раніше та не покладається жодними нормами законодавства в даний час.

Доводи позивача про те, що він позбавлений можливості отримати відповідні документи у зв`язку із розформуванням військової частини, де він проходив службу, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Також суд вже зазначав про те, що відповідний обов`язок витребувати необхідні документи покладено на відповідні військово-лікарські комісії при вирішенні питання про наявність у позивача поранення (захворювання) та його пов`язаності з виконанням обов`язків військової служби.

При цьому, колегія суддів також враховує, що ні Порядком №975, а ні іншими нормативними актами чи роз`ясненнями не встановлено форму такого документу, органу уповноваженого на його видачу. Чинним законодавством, також, не визначено у який спосіб позивач/громадянин повинен довести зазначені обставини, а відповідач з цього приводу не надає позивачу у своїх відмовах жодних роз`яснень чи рекомендацій у який спосіб йому усунути недоліки.

Колегія суддів вважає, що відповідні дії відповідача суперечать принципу правової визначеності, відповідно до якого орган державної влади зобов`язаний забезпечити легкість з`ясування права тими, до кого воно застосовується, і набуття останніми можливості у разі необхідності скористатися правом, так само як і способом, за допомогою якого воно буде підлягати застосуванню і тлумаченню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що Витяг із Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №2662 від 15.07.2015 року та Висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 14.07.2015 року №1291/Ж підтвердили відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Враховуючи наведені обставини справи, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та скасування п. 48 Протоколу №4 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою позивачу одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.01.2018 року щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, суд зазначає, що підпунктом "б" пункту 1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Пунктом 6 Порядку № 975 у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IІІ групи, передбачено призначення і виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, тому в цій частині позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що вірним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, відповідно до п. 6 Порядку № 975 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому 3-ї групи інвалідності, а саме 17.12.2016 року, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи та оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Визнати протиправним та скасувати п. 48 Протоколу №4 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою позивачу одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.01.2018 року щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року.

Зобов`язати Міністерство оборони призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому 3-ї групи інвалідності, а саме 17.12.2016 року, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов"язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 грудня 2018 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.