Справа № 802/662/18-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/662/18-а

Головуючий у 1-й інстанції:Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

26 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" до Державної фіскальної служби України, Комісії державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2018 року позивач ТОВ "Зернофарт" звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Комісії державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення Комісії державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, за №530277/39336690 від 03.01.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної ТОВ "Зернофарт" №2 від 11.12.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, позивач просив зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну ТОВ "Зернофарт" №2 від 11.12.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.03.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо доводів зазначених в апеляційній скарзі та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Разом з тим, у своєму відзиві позивач зазначив, що в судді першої інстанції було надано достатньо доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача, а рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, 22.06.2017 між ТОВ "Зернофарт" та ТОВ "Платинум і Компанія" укладено договір №3Ф-049/СП поставки, відповідно до умов якого ТОВ "Зернофарт" взяло на себе обов'язок поставити ТОВ "Платинум і Компанія" сільськогосподарську продукцію українського походження та/або продукт її переробки. Загальна вартість Договору визначається шляхом підсумовування вартості Товару, яка вказана у Спеціфікаціях.

Згідно з спеціфікації №7 від 11.12.2017 визначено кількість товару, яка підлягає поставці, а саме 24 т. олії соєвої гідратованої за ціною 570 000 грн. При цьому пунктом 2 визначено, що оплата здійснюється 90 % передплата та 10% - по факту завантаження авто.

11.12.2017 ТОВ "Зернофарт" виставлено рахунок на оплату №83 від 11.12.2017.

З метою виконання умов даного договору 11.12.2017 ТОВ "Платинум і Компанія" здійснено платіж на суму 523 000 грн., після отримання, яких позивачем виписана податкова накладна №2 від 11.12.2017 на загальну суму 523 000 грн. в тому числі ПДВ 87 166,67 грн., яку відправлено на реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

26.12.2017 позивачем отримано повідомлення, у якому зазначено, що відповідно до п.201.16 ст.201 ПК України реєстрація податкової накладної зупинена, оскільки податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 № 567 "Про затвердження Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних". За результатами опрацювання СМОКР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно УКТЗЕД: 1507 та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН відповідно до ч."в" п.п.201.16.1 п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017 № 567 та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена п. 4 цього наказу.

27.12.2017 ТОВ "Зернофарт" подано до Комісії ДФС України пояснення та копії документів.

03.01.2018 комісією ДФС України прийнято рішення №530277/39336690 про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 11.12.2017 в ЄРПН.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що із змісту повідомлення від 26.12.2017 податковій накладній №2 від 26.12.2017, контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної в ЄРПН, затверджених Наказом МФУ від 13.06.2017№567.

Позивачем виписано податкову накладну за першою подією, а саме, у зв'язку із перерахуванням коштів контрагентом та в підтвердження підстав здійснення операцій по ПК №2 від 11.12.2017 надіслано відповідачу 2 документи, що підтверджують дану операцію. Дані документи отримані адресатом, про що свідчить повідомлення від 27.12.2017.

В підтвердження господарської операції позивачем надано видаткову накладну №86 від 13.12.2017 та виписку із банківського рахунку № 9356, що підтверджують проведення оплати між позивачем та його контрагентом та поставку товару.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні не зазначено які саме документи складені з порушенням законодавства та/або яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної. Не вказано яка саме з наведених причин стала підставою для прийняття оскаржуваної відмови. Крім того, оскаржуване рішення прийнято без врахування розтлумачених критеріїв прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За правилами пунктів "а", "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (пункт 188.1 статті 188 ПК України).

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до п.74.2 ст.74 ПК України, в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" №1246 від 29.12.2010, податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з п.12 Порядку № 1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації / зупинення реєстрації / відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", &quКо;Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п.13 Порядку № 1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Аналогічні приписи містить пп.201.16.1 п.201.16 ст.201 ПК України, згідно яких реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної / розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Згідно з пп.201.16.1 п.201.16 ст.201 ПК України, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної / розрахунку коригування; б) визначення критерію (їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пп.201.16.2 п.201.16 ст.201 ПК України, письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті "в" підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

З матеріалів справи та в судовому засіданні судом апеляційної інстанції встановлено, що 22.06.2017 між ТОВ "Зернофарт" та ТОВ "Платинум і Компанія" було укладено договір поставки №3Ф-049/СП. (а.с.40)

Згідно з п.4.3 даного договору , оплата здійснюється згідно виставлених рахунків 100%, протягом трьох банківських днів, якщо умовами специфікації не передбачено інший порядок оплати. (а.с.40)

11.12.2017 сторонами договору №3Ф-049/СП було складено специфікацію №7, якою погоджено поставку товару - олії соєвої гідратованої у кількості 24 тонни (+/- 10%) загальною вартістю 570 000 грн. 00 коп. з ПДВ.(а.с.43).

11.12.2017 ТОВ "Зернофарт" виставив рахунок на оплату №83 на суму 553 137 грн. 50 коп. (а.с.44-45), який було сплачено в розмірі 523 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою з АБ "Південний" від 27.12.2017 (а.с.49).

Поставка товару згідно специфікації №7 відбулась 13.12.2017 , що підтверджується видатковою накладною №86 від 13.12.2017 на суму 553 137 грн. 50 коп. (а.с.46-47).

11.12.2017 ТОВ "Зернофарт" подало на реєстрацію податкову накладну №2 від 11.12.2017 на суму 523 000 грн.00 коп., реєстрацію якої зупинено (а.с.18, 50-51). На залишок суми 13.12.2017 позивач зареєстрував податкову накладну №3 на суму 30 137 грн. 50 коп.(а.с.52-53).

Крім того, як зазначив позивач та підтверджується матеріалами справи постачальник товару є ПП "Віктор і К" з яким 24.11.2017 було укладено договір №24111701 (а.с.20-22).

24.11.2017 між ТОВ "Зернофарт" і ПП "Віктор і К" було підписано Специфікацію №1 до договору №24111701, на поставку 24 т. (+/- 5%) олії соєвої гідратованої, загальною вартістю 559 200 грн. 00 коп. (а.с.23-24).

Здійснення поставки відбулось 13.12.2017, що підтверджується видатковою накладною від 13.12.2017 за №ВК-00007757 (а.с. 28) та посвідчення про якість №2 від 13.12.2017 (а.с.30).

Також, варто зазначити, що ТОВ "Зернофарт" здійснив дві оплати за договором поставки №24111701 (доручення №102 та 104) (а.с.35-38), а тому ПП "Віктор і К" було зареєстровано дві податкових накладних №268 від 11.12.2017 та №313 від 13.12.2017 (а.с.31-34).

Відповідно до витягу з ЄРПН №2612 від 26.12.2017 (а.с.71), ПП "Віктор і К" зареєструвало весь обсяг постачання 22.12.2017. В свою чергу, ТОВ "Зернофарт" 26.12.2017 подало на реєстрації першу податкову накладну №2, відповідно квитанції №1, реєстрацію якої було зупинено.

Окрім того, як вірно зазначив суд першої інстанції платником податку надано і письмові пояснення і копії документів, відповідно до підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу, рішення відповідача про відмову у реєстрації податкової накладної не містить конкретних мотивів щодо причин та підстав прийняття такого, а лише містить загальну фразу про те, що причиною неприйняття є: наданням платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування. Тобто, в рішенні не зазначено які саме документи складені з порушенням законодавства та/або яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної. Не вказано яка саме з наведених причин стала підставою для прийняття оскаржуваної відмови.

Враховуючи вказане вище, а також факти встановлені судом першої інстанції, а саме позивачем виписано податкову накладну за першою подією, а саме, у зв'язку із перерахуванням коштів контрагентом та в підтвердження підстав здійснення операцій по ПК №2 від 11.12.2017 надіслано відповідачу 2 документи, що підтверджують дану операцію. Дані документи отримані адресатом, про що свідчить повідомлення від 27.12.2017

В підтвердження господарської операції позивачем також надано видаткову накладну №86 від 13.12.2017 та виписку із банківського рахунку № 9356, що підтверджують проведення оплати між позивачем та його контрагентом та поставку товару.

Колегія суддів прийшла до аналогічного висновку суду першої інстанції - позивачем виконано вимоги повідомлення від 26.12.2017 та надано необхідні документи для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних. В свою чергу, комісія Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, незважаючи на надання відповідних документів та висновків, прийняла оскаржуване рішення, яким відмовила в реєстрації податкової накладної №2 від 11.12.2017.

Виходячи з наведеного, рішення Комісії повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної, у даному випадку, або "надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства, або "надання платником податку копій документів, які не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування".

Проте, в оскаржуваних рішеннях комісії ДФС України не зазначено, які саме документи складені з порушенням законодавства, якого законодавства, в чому полягає порушення, та/або яких саме документів не вистачає для прийняття рішень про реєстрацію податкових накладних.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання зареєструвати податкову накладну ТОВ "Зернофарт" №2 від 11.12.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд України у рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12.05.2004, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов'язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов'язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов'язок розв'язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з ст.7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно з п.19, 20 Порядку №1246 передбачено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинена, реєструються у день: 1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; 2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду).

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ "Зернофарт" про зобов'язання зареєструвати податкові накладні №2 від 11.12.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних є правомірними та підлягають задоволенню. А тому і в цій частині суд першої інстанції дійшов правомірного висновку.

А тому, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 грудня 2018 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.