Справа № 805/5118/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року справа №805/5118/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: доповідача судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю позивача особисто, представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача - Негодуйка Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Званівської сільської ради Бахмутського району Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 р. (у повному обсязі складено та підписано 17 вересня 2018 року у м. Слов'янськ Донецької області) у справі № 805/5118/18-а (головуючий І інстанції суддя Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_3 до Званівської сільської ради Бахмутського району Донецької області про визнання розпорядження від 15.06.2018 року № 35 "Про звільнення з посади в.о. старости ОСОБА_3" протиправним та скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) 27.06.2018 року звернулась до суду з позовом до Званівської сільської ради Бахмутського району Донецької області, в якому просила визнати розпорядження Званівського сільського голови від 15.06.2018 № 35 «Про звільнення з посади в.о. старости ОСОБА_3.» протиправним; розпорядження Званівського сільського голови від 15.06.2018 № 35 «Про звільнення з посади в.о. старости ОСОБА_3.» скасувати; поновити її на посаді виконуючого обов'язки старости Верхньокам'янського старостинського округу Званівської об'єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області та стягнути зі Званівської сільської ради Бахмутського району Донецької області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.05.2018 року (а.с. 3-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року, з урахуванням ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Званівського сільського голови від 15.06.2018 № 35 «Про звільнення з посади в.о. старости ОСОБА_3.».

Стягнуто із Званівської сільської ради Бахмуського району Донецької області (84528, Донецької області, с. Званівка, пр-т Перемоги, б.1, ) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.06.2018 року по 12.07.2018 року у сумі 6432 (шість тисяч чотириста тридцять дві) гривні 12 копійок.

В іншій частині позову відмовлено (а.с. 130-134).

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови поновлення її на роботі на посаді виконуючої обов'язки старости Верхньокам'янського старостинського округу Званівської сільської об'єднаної територіальної громади та стягненні із Званівської сільської ради на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за весь період з 13.07.2018 по дату винесення рішення, залишивши рішення в частині щодо визнання розпорядження протиправним та його скасування та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.06.2018 по 12.07.2018 без змін.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Званівський сільський голова вийшов за межі своїх повноважень при виданні оскаржуваного розпорядження, а це дає право вважати розпорядження № 35 від 15.06.2018 незаконним та воно підлягає скасуванню.

Щодо рішення Званівської сільської ради від 21.11.2017 року № 7/1-5, то зазначає, що у цьому рішенні йдеться не про повторне звільнення позивача. Крім того, у провадженні слідчого відділу Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області перебуває кримінальне провадження від 25.07.2018 № 0001729, розпочате за зверненням депутатів Званівської сільської ради за фактом службового підроблення документів з проведення сесії Званівської сільської ради 12.07.2018 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на якому начебто приймалось рішення № 7/3-41.

Відповідачем також подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій останній просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що посада старости відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є виборною посадою місцевого самоврядування, а позивач процедуру виборів на посаду старости не проходила. Тобто, вона ніколи не набувала статусу старости, на неї тільки були покладені обов'язки виконуючого старости.

Відповідно до ч. 7 ст. 14-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядок організації роботи старости визначається цим та іншими законами, а також Положенням про старосту, затвердженим сільською, селищною, міською радою.

Відповідно до рішення Званівської сільської ради від 21.11.2017 № 7/1-4 було прийнято Тимчасове положення про старосту Званівської сільської об'єднаної територіальної громади. Згідно п. 4.8 Тимчасового положення особа, на яку покладено обов'язки старости, призначається та звільняється розпорядженням сільського голови на підставах визначених ст.ст. 21-31, 36-49 КЗпП України.

Таким чином, звільнення позивача відбулось з дотриманням норм діючого законодавства України в межах компетенції Званівського сільського голови.

Звертає увагу на те, що судом взагалі не розглядалась обставина щодо наявності або відсутності прогулу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник відповідача просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили задовольнити їх у повному обсязі, заперечували щодо доводів апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити вимоги його апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно рішення Верхньокам'янської сільської ради від 10.11.2015 року № 7/1-1 та копії трудової книжки позивач з 10 листопада 2015 року була обрана Верхньокам'янським сільським головою (а.с. 12-14, 18).

На підставі Закону України «Про добровільне об'єднання територіальних громад» Верхньокам'янська сільська рада приєдналася до Званівської сільської ради.

Рішенням Званівської сільської ради від 21.11.2017 р. № 7/1-5 «Про покладання обов'язків старости» до проведення перших виборів старост на території юрисдикції Званівської сільської об'єднаної територіальної громади, обов'язки старости покладені на позивача, як таку, що здійснювала повноваження Верхньокам'янського сільського голови до об'єднання (а.с. 15).

Розпорядженням сільського голови Званівської сільської ради від 15 червня 2018 року за № 35 позивача звільнено з посади в.о. старости згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України за прогул без поважних причин (а.с. 8).

12 липня 2018 року Званівська сільська рада, розглянувши п. 4.8 розділу IV тимчасового Положення про старосту Званівської сільської об'єднаної територіальної громади, затвердженого рішенням сільської ради від 21.11.2017 № 7/1-4, відповідно до якого особа, на яку покладено виконання обов'язків старости, призначається та звільняється розпорядженням сільського голови на підставах визначених ст. ст. 21-31, 36-49 КЗпП України, прийняла рішення № 7/3-41 про визнання нечинним рішення Званівської сільської ради від 21.11.2017 року № 7/1-5 «Про покладення виконання обов'язків старости» (а.с. 39).

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття відповідачем розпорядження Званівського сільського голови від 15.06.2018 № 35 «Про звільнення з посади в.о. старости ОСОБА_3.».

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині скасування розпорядження сільського голови Званівської сільської ради від 15 червня 2018 року за № 35 посилався на вимоги Закону України «Про добровільне об'єднання територіальних громад» від 05.02.2015 № 157-VIII та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280-97 від 21.05.1997 року щодо визначення правового статусу старости (виконуючого обов'язки старости) і його підзвітності, підконтрольності та відповідальності безпосередньо тільки перед сільською радою. Відносно відмови в поновленні на посаді суд першої інстанції виходив з того, що позивач у зв'язку з прийняттям Званівською сільською радою рішення 12.07.2018 року № 7/3-41 про визнання нечинним рішення від 21.11.2017 року № 7/1-5 «Про покладення виконання обов'язків старости на ОСОБА_3.» є звільненою, а це рішення не є предметом розгляду у даній справі, то підстав для поновлення її на посаді немає.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно частин 1 та 2 ст. 8 Закону України «Про добровільне об'єднання територіальних громад» від 05.02.2015 № 157-VIII (далі Закон № 157) об'єднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне об'єднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного об'єднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону.

Повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об'єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об'єднаною територіальною громадою.

Відповідно до частини 1 статті 8-3 Закону № 157-VIII повноваження сільської, селищної ради та сільського, селищного голови територіальної громади, що приєдналася до сільської, селищної об'єднаної територіальної громади, припиняються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади рішення про підсумки додаткових виборів та визнання повноважень не менше половини депутатів від територіальної громади, що приєдналася, обраних на виборах до сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади.

З моменту припинення повноважень сільського, селищного голови територіальної громади, що приєдналася до об'єднаної територіальної громади, його повноваження набуває сільський, селищний, міський голова об'єднаної територіальної громади.

Сільський, селищний голова територіальної громади, що приєдналася до об'єднаної територіальної громади, виконує обов'язки старости відповідно до закону на період повноважень ради об'єднаної територіальної громади поточного скликання. За ним зберігаються розмір та умови оплати праці, що були йому встановлені як сільському, селищному голові до приєднання.

Аналогічні положення містить пункт 3 Розділу ІV Прикінцевих положень Закону № 157-VIII, яким визначено, що у селах, селищах, в яких знаходилися органи місцевого самоврядування територіальних громад, що об'єдналися, обов'язки старости до обрання на перших виборах старости виконує особа, яка здійснювала повноваження сільського, селищного голови відповідної територіальної громади до об'єднання.

Отже, законодавець імперативно визначив, що на період до обрання на перших виборах старости, його обов'язки виконує сільський голова територіальної громади, що приєдналася до об'єднаної територіальної громади.

Відповідно до ст. 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280-97 від 21.05.1997 року (далі за текстом Закон № 280-97) при здійсненні наданих повноважень староста є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед жителями відповідного села, селища, відповідальним - перед сільською, селищною, міською радою.

Таким чином, судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у спірний період часу виконувала обов'язки старости та була підзвітна, підконтрольна і відповідальна перед Званівською сільською радою.

Статтею 1 Закону № 280-97 районні та обласні ради визначено як органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст; склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Частиною 1 ст.10 Закону № 280-97 передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження сільських, селищних, міських рад визначено ст.ст.25-26 Закону.

За унормуванням ст.12 Закону № 280-97 сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Пунктами 19 та 20 частини 4 статті 42 Закону № 280-97 передбачено, що селищний голова здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими Законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесенні радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Стаття 79-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає випадки дострокового припинення повноважень старости, а саме: частиною 1 встановлено, що повноваження старости припиняються достроково у разі: 1) його звернення з особистою заявою до сільської, селищної, міської ради про складення ним повноважень старости; 2) припинення громадянства України або виїзду на постійне проживання за межі України; 3) набуття громадянства іншої держави; 4) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; 5) набрання законної сили рішенням суду про притягнення його до відповідальності за правопорушення, пов'язане з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права займати посади або займатися діяльністю, що пов'язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; 6) набрання законної сили рішенням суду про визнання його недієздатним, безвісно відсутнім чи оголошення померлим; 7) його смерті; 8) відкликання з посади за народною ініціативою.

Згідно частини 2 цієї статті повноваження старости можуть бути достроково припинені за рішенням сільської, селищної, міської ради, якщо він порушує Конституцію або закони України, права і свободи громадян, не забезпечує здійснення наданих йому повноважень. Рішення про дострокове припинення повноважень старости рада приймає таємним або відкритим голосуванням більшістю голосів від загального складу ради.

В усіх вище перелічених випадках Закон не передбачає припинення повноваження старости, та, як наслідок, і виконуючого обов'язки старости, з підстав прогулу, та за розпорядженням сільського голови.

Таким чином, посилання відповідача на те, що позивач не обиралась на посаду старости, а є тільки виконуючим обов'язки, не спростовують того, що звільнення виконуючого обов'язки старости повинно здійснюватися не одноособово за розпорядженням голови сільської ради, а шляхом таємного або відкритого голосування більшістю голосів на сесії сільської ради з підстав, визначених у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» та оформлюватись саме рішенням сільської ради.

Посилання відповідача на п. 4.8 розділу IV тимчасового Положення про старосту Званівської сільської об'єднаної територіальної громади, затвердженого рішенням сільської ради від 21.11.2017 № 7/1-4, відповідно до якого особа, на яку покладено виконання обов'язків старости, призначається та звільняється розпорядженням сільського голови на підставах визначених ст. ст. 21-31, 36-49 КЗпП України, судом до уваги не приймається, оскільки вказане Положення є локальним нормативно-правовим актом Званівської сільської ради та не може змінювати встановлений Законом порядок звільнення та призначення в.о. старости на свій розсуд.

За таких обставин звільнення позивача на підставі розпорядження сільського голови Званівської сільської ради від 15.06.2018 № 35 з посади виконуючого обов'язки старости з посиланням на п.4 ст.40 КЗпП України є таким, що здійснено не у спосіб встановлений законом та поза межами наданих сільському голові повноважень.

Оскільки відповідачем порушено процедуру звільнення позивача, оцінка обставинам, що сталися 15 червня 2018 року (наявністю або відсутністю прогулу), що слугували підставою для прийняття головою сільської ради розпорядження про звільнення позивача, судом не надаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо визнання протиправним розпорядження Званівського сільського голови від 15.06.2018 № 35 «Про звільнення з посади в.о. старости ОСОБА_3.» підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Званівської сільської ради від 12 липня 2018 року № 7/3-41 «Про визнання нечинним рішення Званівської сільської ради від 21.11.2017 року № 7/1-5 «Про покладення виконання обов'язків старости»» нечинним, рішення Званівської сільської ради від 21.11.2017 № 7/1-5 визнано нечинним (а.с. 39).

Разом з тим, розпорядженням сільського голови Званівської сільської ради від 15 червня 2018 року за № 35 позивача звільнено з посади в.о. старости згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України за прогул без поважних причин (а.с. 8). Тобто, на момент прийняття рішення Званівської сільської ради від 12.07.2018 № 7/3-41 позивач вже була звільнена.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення позивача на посаді виконуючого обов'язки старости Верхньокам'янського старостинського округу Званівської об'єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області та вважає, що позивач підлягає поновленню на посаді з 16.06.2018.

Доводи позивача стосовно наявності кримінального провадження від 25.07.2018 № 0001729, розпочатого за зверненням депутатів Званівської сільської ради за фактом службового підроблення документів з проведення сесії Званівської сільської ради 12.07.2018 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, судом до уваги не приймаються, оскільки позивачем не надано ніяких доказів в підтвердження зазначеного.

Що стосується посилання суду першої інстанції на те, що рішення Званівської сільської ради від 12.07.2018 року № 7/3-41 про визнання нечинним рішення від 21.11.2017 року № 7/1-5 про покладення виконання обов'язків старости на ОСОБА_3 не є предметом спору у даній справі, то суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Дійсно, це рішення не є предметом спору у даній справі. Але оцінку цьому рішенню суд першої інстанції надав в контексті із заявленими позовними вимогами. Тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати оцінку як вказаному рішенню сільської ради, так і висновкам суду, оскільки правові наслідки від цього рішення і висновків суду є вирішальними для питання задоволення або відмови заявлених позовних вимог в частині поновлення на посаді.

16 квітня 2009 року Конституційним Судом України у справі № 1-9/2009 прийнято рішення № 7-рп/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

Абзацом 5 п. 5 цього рішення Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

В абзаці 6 п. 5 рішення визначено: «Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання».

Таким чином, рішення Званівської сільської ради від 12.07.2018 року № 7/3-41 судом апеляційної інстанції взагалі не приймається як доказ при розгляді даної справи.

Згідно ч. 2-3 ст. 235 Кодексу Законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки судом визнано протиправним та таким, що підлягає скасуванню спірне розпорядження про звільнення від 15.06.2018 року № 35, то наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16 червня 2018 року по 05 грудня 2018 року, оскільки повноваження позивача як в.о. старости у цей період, у встановленому законом порядку не були припинені.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100).

Згідно норм абзацу третього пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За унормуванням пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт).

Судом першої інстанції стягнуто із Званівської сільської ради Бахмуського району Донецької області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.06.2018 року по 12.07.2018 року у сумі 6432 (шість тисяч чотириста тридцять дві) гривні 12 копійок.

За період з 13.07.2018 року по 05.12.2018 року стягненню на користь позивача з відповідача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 36 448, 68 грн.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, відповідачем під час розгляду справи не доведено, що розпорядження Званівського сільського голови від 15.06.2018 № 35 «Про звільнення з посади в.о. старости ОСОБА_3.» є правомірним та прийнятим відповідно до норм чинного законодавства.

Пунктом 1 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статями 308, 310, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Апеляційну скаргу Званівської сільської ради Бахмутського району Донецької області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 р. у справі № 805/5118/18-а - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_3 на посаді виконуючого обов'язки старости Верхньокам'янського старостинського округу Званівської об'єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області та стягнення зі Званівської сільської ради Бахмутського району Донецької області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.07.2018.

Ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Званівської сільської ради Бахмутського району Донецької області про визнання розпорядження від 15.06.2018 року № 35 "Про звільнення з посади в.о. старости ОСОБА_3" протиправним та скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_3 на посаді виконуючого обов'язки старости Верхньокам'янського старостинського округу Званівської об'єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області з 16.06.2018 року.

Стягнути із Званівської сільської ради Бахмуського району Донецької області (84528, Донецької області, с. Званівка, пр-т Перемоги, б.1, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 ІНН НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.07.2018 року по 05.12.2018 року у сумі 36 448, 68 (тридцять шість тисяч чотириста сорок вісім) гривень 68 копійок.

Судове рішення в частині поновлення на посаді допустити до негайного виконання.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повне судове рішзення буде складено 10 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко