Справа № 1440/2438/18
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р. № 1440/2438/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагаря В.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_2

до відповідача:Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області Сазонова Д.К., вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001

треті особи:ОСОБА_3, АДРЕСА_3, 77662 ОСОБА_4, АДРЕСА_1, 73021

про:визнання протиправними дій,

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Д.К. (надалі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Д.К. щодо арешту та передачі на реалізацію об'єкту нерухомого майна: навіс металевий, обшитий бляхою розміром 30,32х14,94 м. та навіс металевий, обшитий плівкою, розміром 7,89х28,67м., за адресою: АДРЕСА_4.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що всупереч вимог ст.ст. 48, 50, 56 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазоновим Д.К. винесено постанову від 21.12.2016 року ВП № 51712067 про накладення арешту на нерухоме майно, що не являється власністю боржника - ОСОБА_1, а саме: на навіс металевий, обшитий бляхою розміром 30,32х14,94 м. та навіс металевий, обшитий плівкою, розміром 7,89х28,67м., за адресою: АДРЕСА_4. Позивач переконаний, що старшим державним виконавцем не було вжито належних заходів щодо встановлення належності вказаних навісів боржнику на праві власності.

Ухвалою від 08.10.2018 р. суд відкрив провадження у справі № 1440/2438/18.

07.11.2018 року суд залучив до участі у справі 1440/2438/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5.

Відповідач надіслав відзив на позов, який обґрунтував тим, що здійснені старшим державним виконавцем дії у межах виконавчого провадження № 51712067 щодо накладення арешту на майно боржника - навіс металевий, обшитий бляхою розміром 30,32х14,94 м. та навіс металевий, обшитий плівкою, розміром 7,89х28,67м., за адресою: АДРЕСА_4 - вчинені в порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством. Відповідач пояснив, що у матеріалах виконавчого провадження наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Згідно з інформацією, що міститься в розділі «Відомості з реєстру права власності на нерухоме майно» в боржника наявне право власності на нерухоме майно - нежитловий об'єкт та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4. При цьому, щодо реєстрації права власності на вищевказані навіси, зазначив, що відповідно до частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, описані та арештовані навіси боржника відносяться до рухомого майна, оскільки державної реєстрації станом на день опису та арешту не було.

Треті особи, відзиву на позовну заяву не надали.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2016 року у межах виконавчого провадження ВП №51712067 відповідачем при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/13902/2012, виданого 29.01.2014 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_4 у розмірі 3 649 356. 60 грн., винесена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме: нежитловий об'єкт та земельна ділянка, кадастровий номер: НОМЕР_2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4, навіс металевий, обшитий бляхою разом з кран-балкою жовтого кольору розміром 30,32х14,94 м. та навіс металевий, каркас метелевий, обшитий плівкою та дерев'яними рейками між металевим каркасом, розміром 7,89х28,67м.

З інформації, яка міститься на сайті електронних торгів Сетам, позивачу стало відомо, що 10 вересня 2018 року відбулися треті торги з реалізації майна: «Навіс металевий обшитий бляхою, розміром 30,32x14,94м. (лот 299442) та навіс металевий обшитий плівкою, розміром 7,89x28,67 м. (лот 299444), за адресою: АДРЕСА_4».

За результатами торгів, переможцем визнано ОСОБА_3.

Позивач, вважаючи, що відповідач здійснив протиправні дії щодо передачі на реалізацію вказаного майна звернувся із зазначеним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІ (надалі - Закон 1404-VІІ) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Приписами ст. 1 Закону № 1404-VІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 цього Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У силу норм ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 48 Закону № 1404-VІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Особливості звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна фізичної особи врегульовані ст. 50 цього Закону. Так, згідно з ч.ч. 1, 3 і 4 цієї статті Закону № 1404-VІІ звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

У разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Також ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 56 зазначеного Закону встановлено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 21.12.2016 року у межах виконавчого провадження ВП №51712067 відповідачем при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/13902/2012, виданого 29.01.2014 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_4 у розмірі 3 649 356. 60 грн., винесена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме: нежитловий об'єкт та земельна ділянка, кадастровий номер: НОМЕР_2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4, навіс металевий, обшитий бляхою разом з кран-балкою жовтого кольору розміром 30,32х14,94 м. та навіс металевий, каркас метелевий, обшитий плівкою та дерев'яними рейками між металевим каркасом, розміром 7,89х28,67м.

Відомості про зазначене майно, отримані на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, сформована за наступними параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження.

З наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстроване лише право власності на нежитловий об'єкт та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_4. Вказане нерухоме майно перебуває в іпотеці у АКБ "Форум".

Тобто, з вказаної інформаційної довідки вбачається, що право власності на навіс металевий, обшитий бляхою разом з кран-балкою жовтого кольору розміром 30,32х14,94 м. та навіс металевий, каркас метелевий, обшитий плівкою та дерев'яними рейками між металевим каркасом, розміром 7,89х28,67м. за позивачем не зареєстровано.

Відповідно до ст. 61 Закону № 1404-VІІ реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Пунктом п.1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 (надалі - Порядок № 2831/5) передбачено, що арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 Закону № 1404-VII, на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що відповідач з метою реалізації завдань в межах виконавчого провадження на примусову реалізацію може передати майно, яке належить боржнику, і яке арештоване у порядку, визначеному Законом.

За таких обставин, вирішуючи питання щодо права власності на нерухоме майно слід

керуватися ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Слід зазначити, що у силу приписів норм п. 1 і 3 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІ виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Крім того, ч. 5 ст. 24 Закону № 1404-VІІ, визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Таким чином, при накладені арешту на майно боржника, державний виконавець, якому доручено проведення перевірки та здійснення опису і арешту майна повинен пересвідчитися у належності такого майна боржнику на праві приватної власності.

В свою чергу, єдиною державною інформаційною системою, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Як свідчать наявні у справі матеріали, відповідач в порушення наведених вимог ч. 3, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не з'ясував і не пересвідчився чи належать навіс металевий, обшитий бляхою разом з кран-балкою жовтого кольору розміром 30,32х14,94 м. та навіс металевий, каркас метелевий, обшитий плівкою та дерев'яними рейками між металевим каркасом, розміром 7,89х28,67м. за адресою: АДРЕСА_4, станом на день відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржнику. Таким чином, старший державний виконавець не мав жодних правових підстав для накладення арешту на вищевказані навіси за адресою: АДРЕСА_4, та передачу їх на реалізацію, які не належить боржнику на праві власності.

Щодо твердження відповідача про те, що описані та арештовані навіси боржника відносяться до рухомого майна, оскільки державної реєстрації станом на день опису та арешту не було суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 181 ЦКУ, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Вказані навіси є нерухомим майном.

Також правова природа навісів саме як нерухомого майна підтверджується рішенням

Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.08.2008р. по справі №2-5044/2008р., яким

встановлено, що Майно (навіси) є самочинно збудованим нерухомим майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому, право власності на металеві навіси виникне у позивача лише після державної реєстрації.

Доказів, що така державна реєстрація на момент відкриття виконавчого провадження, опису та арешту навісів металевих та на момент передачі їх на реалізацію була здійснена, відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 139, 241-243, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазонова Д.К. (вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 34889877) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Д.К. щодо арешту та передачі на реалізацію об'єкту нерухомого майна: навіс металевий, обшитий бляхою розміром 30,32х14,94 м. та навіс металевий, обшитий плівкою, розміром 7,89х28,67м., за адресою: АДРЕСА_4.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області (вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 34889877) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704, 80 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар