Справа № 2040/7667/18
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2018 р. № 2040/7667/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Єгупенка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Козир В.М.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_3 (Харківська область, Валківський район, с. Велика Губщина, вул. Трудова, 1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (м. Харків, вул. Пушкінська, 46), третя особа Мельниківська сільська рада Валківського району Харківської області (Харківська область, Валківський район, с. Мельникове, вул. Радянська, 5) про скасування податкових повідомлень рішень, -
ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи адміністративного позову, відзив на позов, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок застосування податковим органом у 2017 році ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановленої Мельниківською сільською радою відповідним рішенням № 154-VII від 03.02.2017.
Згідно зі ст. 10 та ст. 265 Податкового кодексу України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою податку на майно та включено до місцевих податків.
Відповідно до п. 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).
Згідно з приписами пп. 12.3.4 п. 12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Таким чином, місцеві ради за вищезазначеними нормами Податкового кодексу України мають обов'язково вирішити питання чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Таким чином, виходячи з наведених вище норм Кодексу, у даному випадку нові ставки, зокрема податку на майно, відмінне від земельної ділянки, практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати у 2017 році, адже місцевою радою не прийнято і офіційно не оприлюднено до 15 липня 2016 року рішення про встановлення такого розміру податку.
У той же час, пунктом 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України надалі встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
Суд зазначає, що основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.
Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України, повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.
Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4 п. 4.1 статті 4 ПК України).
Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
У свою чергу, принцип стабільності, закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.
Так, відповідно до вказаної норми зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Крім того, відповідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році», установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
В даному випадку, рішення Мельниківською сільською радою № 154-VII прийнято 03.02.2017, тобто до 15 липня 2017 року, а тому вимоги вищевказаних прикінцевих положень у спірних правовідносинах не застосовуються.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ставка податку на майно, відмінне від земельної ділянки, встановлена рішенням Мельниківської сільської ради Валківського району Харківської області від № 154-VII від 03.02.2017 не могла бути визнана обов'язковою до сплати у 2017 році, оскільки зазначений елемент податку, був змінений всупереч приписів пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України пізніше шести місяців до початку нового бюджетного періоду.
За наведених обставин, застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки на підставі рішення Мельниківської сільської ради Валківського району Харківської області № 154-VII від 03.02.2017 не може мати місце у 2017 році.
У даному випадку, у 2017 році ставка податку має застосовуватися для "інших будівель" згідно з рішенням Мельниківської сільської ради IV сесії VII скликання від 29.01.2016 року № 39-VII.
Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.
Таким чином, висновки податкового органу щодо визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2017 рік, із застосування ставки, встановленої вказаним вище рішенням місцевої ради, є незаконним, з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши заяву позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору, дослідивши доводи заяви, суд дійшов наступного.
Відповідно до пп1 п.3 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем розмір судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
ОСОБА_3 при подачі адміністративного позову зазначено ціну позову у розмірі 300233,60 грн., виходячи із сум, визначених податковими повідомленнями рішеннями.
Ставка судового збору, виходячи із ціни позову складає 3002,34 грн.
Повернення суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила в більшому розмірі, ніж встановлено законом, передбачено п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір.
За правилами п.3 ч.6 ст.246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про повернення судового збору.
Керуючись ст.ст.5-10, 72, 73, 74, 77, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_3 (Харківська область, Валківський район, с. Велика Губщина, вул. Трудова, 1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (м. Харків, вул. Пушкінська, 46), третя особа Мельниківська сільська рада Валківського району Харківської області (Харківська область, Валківський район, с. Мельникове, вул. Радянська, 5) про скасування податкових повідомлень рішень задовольнити.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.12.2018.

Суддя В.В. Єгупенко