Справа № 754/12626/17
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.

суддів Коротких А.Ю.

Сорочко Є.О.

при секретарі Біднячук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційну скаргу Заступника прокурора м. Києва на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до Пухівської сільської ради про скасування рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області № 611-ХV-VІІ від 25.05.2017 року, про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, по вул. Набережній в с. Пухівка Броварського району Київської області. Зобов'язати Пухівську сільську раду надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, по вул. Набережній в с. Пухівка Броварського району Київської області, згідно з графічним матеріалом в строк не пізніше одного місяця від набрання законної сили рішення суду та в порядку і в спосіб передбачений ст. 118 Земельного Кодексу України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області №611-XV-XII від 25 травня 2017 року про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25га по вулиці Набережна в селі Пухівка Броварського району Київської області.

Зобов'язано Пухівську сільську раду надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25га по вулиці Набережна в селі Пухівка Броварського району Київської області згідно графічного матеріалу в строк не пізніше одного місяця від набрання законної сили рішення суду та в порядку і в спосіб передбачений ст. 118 Земельного Кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Заступник прокурора м. Києва подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позовних вимог.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Позивач та представник відповідача не з'явилися, будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає слуханню спірного питання.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 305 КАС України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає необхідним закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора м. Києва, виходячи із наступного.

У справі, що розглядається, приводом для звернення прокурора з апеляційною скаргою стало те, що Пухівською сільською радою Броварського району Київської області не вжито заходів щодо оскарження незаконного, на їх думку, судового рішення, що свідчить про неналежне здійснення захисту державних інтересів, а тому на думку апелянта є підстави для застосування Прокуратурою м. Києва представницьких повноважень у вказаній справі.

Однак, відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону № 1697-VII.

Відтак, Суд вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" порушенням, на його думку, порядку надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної діляноки ОСОБА_2

На думку колегії суддів, таке обґрунтування не є несумісним з розумінням "інтересів держави".

Пункт 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, а тому провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора м. Києва на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року підлягає закриттю, оскільки чинним законом передбачений виключний випадок, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, який у даній справі відсутній.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 25.09.2018 року у справі № 822/238/15.

Зазначені обставини, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 305 КАС України, є підставою для закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 242, 305, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд , -

УХВАЛИВ :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора м. Києва на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Сорочко Є.О.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлено 12 грудня 2018 року.