Справа № П/811/877/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2018 року м. Дніпросправа № П/811/877/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (головуючий суддя - Брегей Р.І.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛК"

до 1) Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області

2) Голованівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛК» (далі - Позивач) звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області (далі - Відповідач-1), Голованівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області (далі - Відповідач-2) з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- від 30.11.2016 року № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 19092 грн. та накладено штрафну санкцію у сумі 9646 грн.;

- від 22.02.2017 року № «В1», яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2016 року на 21213 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 5303 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач не погоджується з результатами проведеної перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення порушень платником податків, а тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛК» до Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області, Голованівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 22 лютого 2017 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «КЛК» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2016 року на 21213 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 5303 грн.

В іншій частині позову відмовлено (т. 2, а.с. 119-124).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛК» було надано достатніх обґрунтувань та доказів реального здійснення господарської операції з контрагентом у перевіряємий період, крім того, ним доведено і прояв в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору з контрагентом у спірний період.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач-1 оскаржив його в апеляційному порядку (т. 2, а.с. 131-135).

В апеляційній скарзі Відповідач-1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не повно дослідив усі обставини справи та дійшов не вірних висновків.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Голованівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛК» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 13.07.2016 року при здійсненні фінансово господарських відносин із ТОВ «АТП 1981», ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», ТОВ «Слобода М», ТОВ «ТКМ і ДМ», ТОВ «Відродження ЗГМ», за результатами якої складено акт від 10.11.2016 року №14/11-04-14-00/24539844 (т. 1, а.с. 69-84).

Згідно висновків зазначеного акта встановлені наступні порушення, допущені ТОВ «КЛК»:

- пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 Податкового Кодексу України, встановлено, що ТОВ «КЛК» занижено фінансовий результат до оподаткування за 2015 рік на суму 106 067 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 19092 грн, в т.ч. 19092 грн.;

- п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, встановлено завищення ТОВ «КЛК» податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 21213 грн., в т.ч. за жовтень 2015 року в сумі 21213 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування, яка відшкодована з бюджету в сумі 21213 грн. за березень 2016 року.

На підставі акту перевірки від 10.11.2016 року №14/11-04-14-00/24539844 Відповідачем-2 винесено податкові повідомлення-рішення від 30.11.2016 року:

- № форми «Р» про збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем на суму 19092 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 9646 грн. (т. 1, а.с. 58);

- № форми «Р» про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму основного платежу - 21213 грн, штрафних (фінансових) санкцій - 10606,50 грн. (т. 1, а.с. 59)

ТОВ «КЛК» оскаржило в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Кіровоградській області податкові повідомлення-рішення від 30.11.2016 року № та №.

За результатами розгляду скарги ГУ ДФС у Кіровоградській області прийнято рішення про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.11.2016 року № форми «Р» та прийняття нового податкового повідомлення-рішення форми «В1» від 22.02.2017 року № на суму завищеного бюджетного 21213 грн. та суму штрафної (фінансової) санкції 5 303 грн.

ТОВ «КЛК» не погоджуючись з рішенням ГУ ДФС у Кіровоградській області оскаржило в адміністративному порядку до ДФС України податкове повідомлення-рішення від 30.11.2016 року № форми «Р» та податкове повідомлення-рішення від 22.02.2017 року № «В1».

Рішенням про результати розгляду скарги №8814/6/99-99-11-01-07-35 від 25.04.2017 року ДФС України скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.11.2016 року № форми «Р» в частині донарахувань по операціях за період 2015 року щодо яких підтверджено здійснення оплати грошовими коштами Позивачем на користь ТОВ «АТП 1981», а податкове повідомлення-рішення від 22.02.2017 року № «В1» - залишено без змін.

Визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.11.2016 року № форми «Р» та від 22.02.2017 року № «В1» є предметом судового спору.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI; Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV; Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Надаючи оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 30.11.2016 року № форми «Р», суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на зазначення Державною фіскальною службою України про часткове скасування податкового повідомлення-рішення з податку на прибуток від 30.11.2016 року № форми «Р» за наслідками розгляду скарги Позивача, воно фактично є скасованим у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на те, що Державна фіскальна служба України у своєму рішенні №8814/6/99-99-11-01-07-35 від 25.04.2017 року зазначає про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.11.2016 року № форми «Р» в частині донарахувань по операціях за період 2015 року щодо яких підтверджено здійснення оплати грошовими коштами Позивачем на користь ТОВ «АТП 1981».

При цьому, зі змісту акта перевірки від 10.11.2016 року №14/11-04-14-00/24539844 вбачається, що вказане податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток ґрунтується на оцінці правовідносин Позивача лише з ТОВ «АТП 1981» за період 2015 року.

З матеріалів справи встановлено, що між Позивачем та ТОВ «АТП 1981» за період 2015 року відбулась лише одна господарська операція за договором закупівлі товару на умовах DAF №П15КП12 від 30 жовтня 2015 року, а саме: передання у власність ТОВ «КЛК» пшениці в кількості 34,4 тн на загальну суму 127280,00 грн.

Оплата за отриману пшеницю ТОВ «КЛК» здійснена у повному обсязі (відсутня дебіторська заборгованість), що підтверджується платіжними дорученнями від 03.11.2015 року №766 та від 04.12.2015 року №874.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що оскільки фактично податкове повідомлення-рішення від 30.11.2016 року № форми «Р» є скасованим ДФС України повністю, то у цій частині позовних вимог відсутнє порушене право Позивача, яке належить захистити.

Задовольняючи позовну вимогу щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 22.02.2017 року № «В1», суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем надано достатніх обґрунтувань та доказів реального здійснення господарської операції з ТОВ «АТП 1981», при цьому доводи Відповідача щодо нереальності господарських операцій між Позивачем та ТОВ «АТП 1981» не підтверджуються жодними належними доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, у жовтні Позивачем було придбано у ТОВ «АТП 1981» пшеницю у кількості 34,4 т. згідно договору закупівлі товару на умовах DAF №П15КП12 від 30 жовтня 2015 року.

На підтвердження здійснених операцій з ТОВ «АТП 1981» Позивачем були надані копії договорів про надання послуг з перевезення вантажів, копії карток номенклатури, копії карток рахунків, копії банківських виписок, копії товаро-транспортних накладних, копію видаткової накладної.

При цьому, перевіркою не встановлено відсутність документів бухгалтерського і податкового обліку, необхідних для підтвердження задекларованих показників витрат та податкового кредиту по операції з ТОВ «АТП 1981», обов'язок ведення яких покладено на Позивача та не встановлено порушень в оформленні наданих первинних документів вимогам чинного законодавства України.

Щодо посилання Відповідача на інформацію зазначену в протоколі допиту свідка ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 210-215), колегія суддів звертає увагу на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, проведених Позивачем та його контрагентом. Так, під час проведення господарських операцій платник податків може бути й не обізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

З урахуванням зазначеного, проаналізувавши протокол допиту свідка ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені у ньому обставини не свідчать про нереальність здійснених господарських операцій між Позивачем та ТОВ «АТП 1981», а лише підтверджують те, що саме ОСОБА_2 особисто не приймав участь у веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «АТП 1981».

Разом з тим, відсутність особистої участі ОСОБА_2 у веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «АТП 1981» не виключає можливість ведення такої діяльності іншими особами, оскільки такі обставини у відношенні інших осіб, крім ОСОБА_2 не досліджувались та не встановлювались.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відомості досудового розслідування повинні бути підтвердженими виключно судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Податковий кодекс України не ставить право платника податків на формуванні витрат та віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес СепортСентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між Позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо реальності здійснених операції між Позивачем та його контрагентом у перевіряємий період, що свідчить про протиправність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 02 жовтня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі №П/811/877/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 11 грудня 2018 р.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов