Справа № 428/10136/17
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 грудня 2018 року справа №428/10136/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Арабей Т.Г., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_2 про видачу виконавчого лист та встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 428/10136/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якому просила: визнати з 01.03.2016 року рішення та дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу протиправними та дискримінаційними; зобовязати відповідача поновити виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість позивачу; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду (а.с. 1-6).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 жовтня 2017 р. у справі № 428/10136/17 адміністративний позов задоволено частково, а саме: відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду; залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії за період до 01 березня 2017 року визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2, з 01 березня 2017 року; скасовано розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 26 вересня 2016 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити з 1 березня 2017 року виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість ОСОБА_2; відмовлено у задоволенні іншої частини позову за період з 01 березня 2017 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 жовтня 2017 р., прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 26.09.2016 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2, з 01 березня 2016 року. В решті позовних вимог відмовлено.

05 листопада 2018 року до Першого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа та встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 428/10136/17.

Справу було витребувано з суду першої інстанції.

26 листопада 2018 року справа надійшла до Першого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року призначено розгляд заяви ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа та встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 428/10136/17 на 10 год. 10 хв. 11 грудня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Стосовно вимоги заявника видати виконавчий лист, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.17 р. № 2147-VIII викладено у новій редакції Кодекс адміністративного судочинства України.

Зазначений закон набрав чинності 15.12.2017 року

Згідно ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція Закону № 2147-VIII), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 15.6 пункту 15 ч.1 «Перехідних положень» Кодексу адміністративного судочинства України (редакція Закону № 2147-VIII), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи суд видає виконавчі документи в паперовій формі.

Згідно до підпункту 18.1 пункту 18 ч.1 «Перехідних положень» Кодексу адміністративного судочинства України (редакція Закону № 2147-VIII), до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За частиною 1 статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція Закону № 2147-VIII), виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція Закону № 2147-VIII), місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Апеляційному адміністративному суду в апеляційному окрузі, що включає місто Київ, як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності Центральної виборчої комісії (окрім визначених частиною четвертою цієї статті), дій кандидатів на пост Президента України, їх довірених осіб.

Апеляційним адміністративним судам як судам першої інстанції підсудні справи за позовами про примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені.

На даний час Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система та Єдиний державний реєстр виконавчих документів, не працюють.

Отже, за вимогами законодавства чинного на час звернення із заявою, видача виконавчого листа або його дубліката здійснюється судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції, а саме місцевим адміністративним судом.

Таким чином, заявником порушено порядок подання заяви.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволені заяви.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 428/10136/17, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Суб'єктами, на яких поширюється обов'язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов'язковим для учасників справи.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначене кореспондується з положенням підпункту «ґ» пункту 4 частини 1 статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

З аналізу викладеної норми вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

У рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» № 3 від 13.03.2017 року, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення субєктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття судового рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Таким чином, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття судового рішення у справі.

Разом із цим, як зазначалось, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З резолютивної постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року не вбачається зобов'язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення.

Діюче процесуальне законодавство не містить можливості після розгляду справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції вирішувати питання про встановлення судового контролю відповідно до ст. 373 КАС України.

Також, матеріали справи свідчать, що позивач виконавчий лист не отримував, отже, до виконавчої служби з питанням щодо примусового виконання рішення не звертався. Крім того, матеріали справи не містять документального підтвердження отримання відповідачем судового рішення.

Отже, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Керуючись пп. 18.1 п. 18 ч.1 «Перехідних положень» ст. 373 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа та встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 428/10136/17.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати підписання та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 11 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді: Т.Г. Арабей

Л.В. Ястребова