Справа № 810/1691/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1691/18 Головуючий у 1 інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Файдюка В.В.

Чаку Є.В.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» звернувся до суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості товару від 04 жовтня 2017 року № UA125220/2017/010069/2.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної фіскальної служби України про коригування заявленої митної вартості товару від 04 жовтня 2017 року № UA125220/2017/010069/2.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Київська митниця Державної фіскальної служби України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що під час митного контролю та митного оформлення позивачем було надано документи, при здійсненні аналізу яких виявлено, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності.

Так, декларантом не було надано митну декларацію, оригінал інвойсу, договір із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару та виписку з бухгалтерської документації.

Відтак, зважаючи на відсутність достовірних відомостей щодо числових значень, митниця не мала можливості визнати заявлену декларантом митну вартість, оскільки розрахункки можуть здійснюватись лише на основі достовірних та об'єктивних даних, що підтверджуються документально.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач (ідентифікаційний код: 40720198) зареєстрований в якості юридичної особи 05 серпня 2016 року за адресою: 02090, м. Київ, Дніпровський район, вул. Бутлерова, буд. 1, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 15-16).

17 листопада 2016 року між позивачем (покупець) та Aimon Group Limired, Китай (постачальник), було укладено зовнішньоекономічний контракт поставки товарів №1500 (далі - контракт № 1500) ( а.с. 52-62).

Відповідно до п. 1.1 даного контракту, на умовах визначених цим Контрактом, постачальник зобов'язувався поставити і передати у власність покупця продукцію, в асортименті, кількості та за ціною, що визначені в виставлених постачальником інвойсах, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити поставлений товар (а.с. 52).

На підставі вказаного зовнішньоекономічного контракту у вересні 2017 року позивачем було ввезено на територію України товар.

29 вересня 2017 року з метою митного оформлення товару позивачем до відповідача подано електронну митну декларацію (далі - також ЕМД) №UA125220/2017/709123, у якій для митного оформлення задекларовано товар, а саме: посуд та прибори столові/кухонні, виготовлені з кам'яної кераміки: арт. 671253, миска оливкова 14,8 см, 5472 шт.; арт. 671256, тарілка супова оливкова 22,5 см., 1800 шт.; арт. 671245, тарілка рожева 22 см., 3060 шт.; арт. 671246, тарілка супова рожева 22,5 см, 1968 шт.; посуд столовий з кераміки, крім фарфорового: арт.712086 чашка 330 мл. в асортименті D003, 2400 шт.; арт. 712088, чашка 330 мл. в асортименті D005, 2400 шт.; арт. 712089, чашка 330 мл. в асортименті D006, 2400 шт.; арт. 712090, чашка 330 мл. в асортименті D007, 2400 шт. (а.с. 41-42).

Митна вартість товару визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

У відповідності до графи 44 EМД №UA125220/2017/709123, на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем митному органу були подані: пакувальний лист (номер документа - FZAMC17044) від 04 липня 2017 року; рахунок-фактури (інвойс) (номер документа - FZAMC17044) від 04 липня 2017 року; коносамент (номер документа - SHZ2178311) від 12 липня 2017 року; автотранспортну накладну (номер документа - 379308/1) від 12 липня 2017 року; сертифікат про походження товару (номер документа - CCPIT147 17C4403A) від 18 липня 2017 року (а.с. 41).

Після подачі вказаної митної декларації, 25 вересня 2017 року декларант позивача отримав від відповідача електронне повідомлення, в якому зазначено, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів на підставі розгляду поданих документів встановлено, що вони містять розбіжності, зокрема: оригінал контракту від 17 листопада 2017 року № 1500 та доповнень до нього, інвойсу від 04 липня 2017 року № FZAMC17044; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправника; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (товари № № 1-2); транспортні (перевізні) документи, а саме: оригінал актів виконаних робіт та рахунок на транспортні витрати з датою, передбаченою умовами контракту на перевезення (а.с. 106).

На виконання вказаних вимог митниці, позивачем, листом від 03 жовтня 2017 року вих. № 1597, надано: прайс-лист № б/н від 01 квітня 2017 року; комерційна пропозиція № 04/07/2017 від 04 липня 2017 року; платіжне доручення № 3869287 від 10 травня 2017 року; рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг № UAIM0290687 від 07 серпня 2018 року; акт виконаних робіт № UAIM0290687 від 07 серпня 2017 року; виписка на рахунках № 2600.6.01.0423515 від 05 травня 2017 року; лист відправника б/н від 27 вересня 2017 року; договір про перевезення № 1763 від 07 листопада 2016 року; експертний висновок ТПП № Ц-853 від 29 вересня 2017 року; оригінал контракту № 1500 від 17 листопада 2016 року; рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг № UAIM0290687 від 07 серпня 2017 року ( а.с. 96-97).

У відповідності до вказаного листа позивачем для підтвердження витрат на транспортування разом з електронною декларацією вже подавались транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а також страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування, а саме: генеральний договір добровільного страхування вантажів № 101023480 від 28 листопада 2016 року; страховий поліс № 2183 від 21 липня 2017 року та рахунок-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги № UAIM0290687 від 07 серпня 2018 року (а.с. 96).

При цьому, можливості надати виписку із бухгалтерської документації на даний момент позивач не має (а.с. 96).

Проте, відповідачем із врахуванням додатково поданих позивачем документів було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 04 жовтня 2017 року № UA125220/2017/010069/2, згідно з яким вартість задекларованого товару, а саме:

- посуд та прибори столові/кухонні, виготовленні з кам'яної кераміки: - арт. 671253, Миска оливкова 14,8 см - 5472 шт.; - арт.671256, Тарілка супова оливкова 22,5 см - 1800 шт.; - арт.671245, Тарілка рожева 22 см - 3060 шт.; - арт.671246, Тарілка супова рожева 22,5 см - 1968 шт.; - арт.663331, Чашка рожева 350 мл - 1968 шт.; - арт.663328, Тарілка сіра 26 см - 2040 шт.; - арт.663329, Тарілка сіра 22 см - 4500шт.; - арт.663327, Миска сіра 14,8 см - 1920 шт.; - арт.663330, Тарілка супова сіра 22,5 см - 1152 шт.; - арт.712085, Чашка 330 мл в асортименті D002 - 2400 шт.; - арт.712091, Чашка 330 мл в асортименті D008 - 2400 шт. Виробник - ХЖС (Шеньчжень) Ко., Лімітед. Країна виробництва - CN;

- посуд столовий з кераміки, крім фарфорового: - арт.712086, Чашка 330 мл в асортименті D003 - 2400 шт.; - арт.712088, Чашка 330 мл в асортименті D005 - 2400 шт.; - арт.712089, Чашка 330 мл в асортименті D006 - 2400 шт.; - арт.712090, Чашка 330 мл в асортименті D007 - 2400шт.; - арт.705919, Чашка новорічна 330 мл D001 - 1920 шт.; - арт.701429, Чашка 8,5*9см - 4356 шт. Торговельна марка - ХЖС. Виробник - ХЖС (Шеньчжень) Ко., Лімітед. Країна виробництва - CN, митний орган визначив із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товарів (далі - рішення № UA125220/2017/010069/2) (а.с. 108-110).

У цей же день відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125220/2017/00113 (а.с. 118).

Після прийняття митницею вказаного рішення про коригування митної вартості товарів, з метою оформлення товарів на умовах фінансових гарантів, позивачем подано нову митну декларацію від 06 жовтня 2017 року №UA125220/2017/709575 із застосуванням фінансових гарантій на суму переплати митних платежів (а.с. 21-25).

Не погоджуючись з рішеннями митного органу щодо коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, є Митний кодекс України (далі - МК України).

Крім того, спірні правовідносини врегульовані Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 631 (далі - Порядок № 631) та Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року № 3018-VI (далі - Конвенція).

Статтями 49 та 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно частини другої ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У частині другій ст. 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення.

До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У відповідності до вимог частини третьої ст. 53 МК України, у разі, якщо документи, зазначені у частині другої цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зі змісту частини п'ятої ст. 53 МК України вбачається, що заборонено вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Конвенції передбачено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Згідно з вимогами пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку № 631, перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.

За правилами п. 1 частини четвертої ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до вимог частини шостої ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з частини першої ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У свою чергу, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об'єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:

1) подання суб'єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України;

2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;

3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору);

4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Як свідчать матеріали справи, позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого в частині другій ст. 53 МК України.

У той же час, з матеріалів справи не вбачається існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Таким чином, у митного органу були відсутні підстави витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Посилання апелянта на те, що в контракті, на підставі якого позивачем імпортувався товар, вказано сертифікат про походження форми EUR-1, що застосовується лише для товарів країн ЄС, а не Китаю, колегія не приймає до уваги, оскільки такі положення контракту жодним чином не впливають на правильність визначення позивачем митної вартості імпортованої продукції за ціною контракту, тим більше, з урахуванням того, що митному органу було надано сертифікат походження такого товару саме з Китаю.

При цьому, сертифікат про походження товару форми EUR-1 є документом, призначеним для застосування до товарних тарифів преференцій, але у даному випадку преференції не застосовувалися, що також вказує на безпідставність зазначених доводів митного органу і на поверхневість дослідження поданих позивачем документів при здійсненні митних формальностей.

Твердження відповідача про те, що у розділі 11 контракту відсутні зразки факсимільних підписів, а також, що відбитки печаток знаходяться на іншому аркуші і що підпис покупця має різні форми на українській та англійській версіях контракту жодним чином не спростовують правильності визначення позивачем заявленої митної вартості за першим методом.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем на вимогу митного органу подавався саме оригінал вказаного контракту, тобто відповідач мав змогу встановити автентичність поданих декларантом документів і звірити їх з оригіналом.

При цьому, митний орган не наділений повноваженнями що проведення експертного дослідження підписів покупця на українській та англійській редакціях контракту, що свідчить про безпідставність посилань відповідача на такі обставини.

Доводи апелянта про те, що поданий позивачем прайс-лист складений безпосередньо його контрагентом, а не товаровиробником, є безпідставними, оскільки імпортування товару здійснювалося позивачем саме на підставі контракту з його контрагентом, а не з товаровиробником.

Посилання апелянта на те, що позивачем не було надано митну декларацію країни відправлення, не спростовують правильності визначення митної вартості позивачем, оскільки вона повністю підтверджувалася поданими ним при проходженні митних формальностей документами.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що право витребовувати додаткові документи не означає беззаперечного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються. Митний орган повинен обов'язково зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відтак, у митного органу наявний обов'язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв'язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов'язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв'язку.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість, зокрема й в інвойсі.

Водночас, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов'язково повинен зазначити детальну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом.

Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 809/1884/16), від 03 квітня 2018 року (справа № 826/8797/16), від 21 березня 2018 року (справа № 803/407/16) та ві 12 березня 2018 року (справа № 809/4367/15), яка, у силу вимог частини п'ятої ст.242 КАС України, має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Однак, відповідачем не доведено, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, відповідач не обґрунтував та не довів неможливості визначення митної вартості за ціною контракту та неможливості її визначення за жодним методом, що передує резервному.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Файдюк В.В.

Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 10.12.2018 року