Справа № 802/1346/17-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1346/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук Ірина Миколаївна

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

06 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року (місце ухвалення рішення- м.Вінниця, дата складання повного тексту-09.08.2018 р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просила визнати податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу неправомірними та зобов'язати контролюючий орган скасувати борг, який встановлений повідомленням-рішенням від 15 червня 2016 року і визначений податковою вимогою від 21 грудня 2016 року.

Позов мотивований тим, що приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є непридатним для проживання, а відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не є об'єктом оподаткування.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 15.06.2016 року №23039-13. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області від 09.02.2018 року №2161-50.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Вінницькій області оскаржило її в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що контролюючим органом правомірно віднесено належні позивачу будівлі до категорії об'єктів оподаткування зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін у справі, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд і підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 629.8 кв. м., житловою площею 241.5 кв. м.

Пунктом 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, у межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.01.2015 року "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" вирішено встановити для квартир, площа яких перевищує 60 кв. м. та житлових будинків, площа яких перевищує 200 кв. м. ставку податку в розмірі 2% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року.

Поряд із цим, рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.06.2015 року "Про внесення змін до рішення від 28.01.2015 року "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" вирішено встановити для квартир, площа яких перевищує 60 кв. м. та житлових будинків, площа яких перевищує 250 кв. м. ставку податку в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року.

Згідно із п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України відповідачем сформовано та надіслано позивачеві податкове повідомлення-рішення №23039-13від 15.06.2016 року , яким визначено податкове зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2015 рік в сумі 10558,88 гривень та податкову вимогу від 21 грудня 2016 року №26206-02 про сплату боргу в сумі 10558,88 гривень.

Не погодившись із вказаними вище податковим повідомленням - рішенням, та податковою вимогою, ОСОБА_2 оскаржила їх до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно визначив позивачу зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки належне позивачу нерухоме майно не придатне для проживання, а тому не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а окрім того, під час розрахунку податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом невірно застосовано ставку податку, а сам розрахунок проведено із врахуванням меншої пільгової площі (200 кв.м.), аніж визначеної рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.06.2015 року (250 кв.м.).

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з висновками суду першої інстанції і зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8.1. статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно із пунктом 8.3. статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Місцеві ради обов'язково установлюють податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, єдиний податок та збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності.

Відповідно до положень статті 265 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової нерухомості.

Не є об'єктом оподаткування: а) об'єкти житлової нерухомості, які перебувають у власності держави або територіальних громад (їх спільній власності); б) об'єкти житлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, визначені законом; в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; г) садовий або дачний будинок, але не більше одного такого об'єкта на одного платника податку; ґ) об'єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним сім'ям та прийомним сім'ям, у яких виховується троє та більше дітей, але не більше одного такого об'єкта на сім'ю; д) гуртожитки.

Базою оподаткування є житлова площа об'єкта житлової нерухомості.

База оподаткування об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється органом державної податкової служби на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У разі наявності у платника податку кількох об'єктів оподаткування база оподаткування обчислюється окремо за кожним з таких об'єктів.

База оподаткування об'єкта житлової нерухомості, що перебуває у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири - на 120 кв. метрів; б) для житлового будинку - на 250 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за базовий податковий (звітний) період і застосовується до об'єкта житлової нерухомості, у якій фізична особа - платник податку зареєстрована в установленому законом порядку, або за вибором такого платника до будь-якого іншого об'єкта житлової нерухомості, який перебуває в його власності.

Ставки податку встановлюються сільською, селищною або міською радою в таких розмірах за 1 кв. метр житлової площі об'єкта житлової нерухомості: для квартир, житлова площа яких не перевищує 240 кв. метрів, та житлових будинків, житлова площа яких не перевищує 500 кв. метрів, ставки податку не можуть перевищувати 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року; для квартир, житлова площа яких перевищує 240 кв. метрів, та житлових будинків, житлова площа яких перевищує 500 кв. метрів, ставка податку становить 2,7 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єктів житлової нерухомості, які знаходяться у власності фізичних осіб, проводиться органом державної податкової служби за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості.

Податкове повідомлення-рішення про суму податку, що підлягає сплаті, та платіжні реквізити надсилаються органами державної податкової служби платникам за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості до 1 липня звітного року за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що із прийняттям Податкового кодексу України був запроваджений новий місцевий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлення якого віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад шляхом прийняття відповідного рішення. У такому рішенні обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи для відповідного місцевого податку чи збору.

Разом з цим слід зазначити, що одночасно із запровадженням вказаного місцевого податку та наданням відповідним місцевим радам повноважень щодо визначення його ставок Верховною Радою України самостійно визначено ставки такого податку для квартир, житлова площа яких перевищує 240 кв. метрів, та житлових будинків, житлова площа яких перевищує 500 кв. метрів - 2,7 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних розмірів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є виключною компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону.

Водночас, відповідно до пункту 4.4. статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюється відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно рішеннями відповідних місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Отже податкові органи не вправі нараховувати податкові зобов'язання з місцевого податку за ставкою, визначеною рішенням Верховної Ради України, за відсутності рішення відповідної місцевої ради, оскільки це суперечить закріпленому в Податковому кодексі України (підпункт 4.1.4. пункту 4.1 статті 4 цього Кодексу) принципу презумпції правомірності рішень платника податку та положенням пункту 56.21. статті 56 цього ж Кодексу, згідно з якими у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи» (далі - Закон № 71-VIII), яким статтю 265 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, а порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки викладено в статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1. пункту 266.1. статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Приписами підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що не є об'єктом оподаткування, зокрема, житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради.

Згідно пункту 266.3. статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пункту 266.4. статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Сільські, селищні, міські ради можуть збільшувати граничну межу житлової нерухомості, на яку зменшується база оподаткування, встановлена цим підпунктом.

Відповідно до пункту 266.5. статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно до пункту 266.6. статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 266.7. статті 266 Податкового кодексу України визначений порядок обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Задовольняючи позов у даній справі, суд першої інстанції виходив з двох підстав .

1.Так, судом зроблено висновок, що належне позивачу нерухоме майно не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки є непридатним для проживання у зв'язку з невідповідністю санітарно-технічним умовам, однак такий висновок є помилковим з огляду на відсутність прийнятого Ксаверівською сільською радою Вінницького району Вінницької області рішення про визнання майна позивача непридатним для проживання, наявність якого згідно з вимогами підпункту «ґ» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є обов'язковою передумовою для виключення конкретного об'єкта з числа об'єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки .

Відповідно до статті 4 ЖК України житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Стаття 7 ЖК України передбачає, що квартири і будинки державного та громадського житлового фонду, непридатні для проживання, можуть бути переобладнані для використання в інших цілях або знесені за рішенням виконавчого органу відповідної Ради або місцевої державної адміністрації. Обстежувати стан цих будинків слід періодично у строки, встановлені Кабінетом Міністрів України - не менше одного разу на п'ять років.

Згідно з п.п. 5,10 п. б ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані (державні) повноваження щодо обліку житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, а також щодо обліку об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради міністрів Української РСР від 26.04.1984 року за № 189 (далі - Положення), яке є чинним на теперішній час, визначено процедуру визнання жилих приміщень непридатними для проживання та їх переведення в нежилі для використання в інших цілях.

За пунктами 1, 3, 5, 6, 7 Положення, жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам. Обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання. У такому разі, для обстеження стану жилих будинків виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію, яка при визнанні жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання вносить виконавчому комітету місцевої Ради пропозицію з проектом відповідного рішення.

Згідно п. 8 Положення рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання приймає виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів.

Пунктом 10 Положення передбачено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів або утворювані ними органи управління, а також відповідні підприємства, установи, організації ведуть облік непридатних для проживання жилих будинків (жилих приміщень) та видають довідки (виписки з рішень виконавчого комітету місцевої Ради) про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам.

Якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку.

Згідно пп. 10.1.1, 10.1.2 п. 10.1 ст. 10 та п. 10.3 ст. 10 Податкового Кодексу України (далі - Кодекс) до місцевих податків належить податок на майно та єдиний податок. Крім цього, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Також, згідно п.п. 12.3.1, 12.3.2, 12.3.3, 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 даного Кодексу сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із Законом в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків і зборів, яке здійснюється у порядку визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені ст. 7 цього Кодексу з дотримання критеріїв встановлених розділом 12 цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно пункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України слідує висновок, що власник об'єкта житлової нерухомості може підтвердити, що житлова нерухомість непридатна для проживання на підставі рішення органу місцевого самоврядування про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку.

Отже, висновок суду про непридатність для проживання належного ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 на підставі актів перевірки технічного стану будинкув "А" та "Е" по АДРЕСА_1 від 21 квітня 2017 року, складеного комісією у складі депутатів сільради та мешканців села, за відсутності прийнятого Ксаверівською сільською радою Вінницького району Вінницької області рішення про визнання майна позивача непридатним для проживання, наявність якого згідно з вимогами підпункту «ґ» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є обов'язковою передумовою для виключення конкретного об'єкта з числа об'єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки , - не відповідає вимогам закону.

2. Другою підставою, яка слугувала для прийняття судом рішення про визнання податкового повідомлення та податкової вимоги протиправними та їх скасування, стала неправильність розрахунку податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Суд дійшов висновку, що контролюючим органом невірно застосовано ставку податку, а сам розрахунок проведено із врахуванням меншої пільгової площі (200 кв.м.), аніж визначеної рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.06.2015 року (250 кв.м.).

З цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Так, відповідач в судовому засіданні не заперечував, що розрахунок податкового зобов'язання проведено без урахування рішення Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.06.2015 року "Про внесення змін до рішення від 28.01.2015 року "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" вирішено встановити для квартир, площа яких перевищує 60 кв. м. та житлових будинків, площа яких перевищує 250 кв. м. ставку податку в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року.

Отже, судом встановлено, що під час розрахунку податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом невірно застосовано ставку податку, а сам розрахунок проведено із врахуванням меншої пільгової площі (200 кв.м.), аніж визначеної рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.06.2015 року (250 кв.м.).

Враховуючи усі викладені обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 15.06.2016 року №23039-13, тоді як обставини, на які посилається позивач в обґрунтування його протиправності, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної адміністративної справи.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.06.2016 року №23039-13 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відтак, враховуючи протиправність податкового повідомлення-рішення від 15.06.2016 року №23039-13, податкова вимога від 09.02.2018 року №2161-50, винесена у зв'язку із несплатою визначеного у ньому податкового зобов'язання, також підлягає скасуванню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті, а саме, задовольнив позов ОСОБА_2 , однак висновки суду щодо підстав такого рішення є частково помилковими і необґрунтованими, зроблені внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права і невідповідності висновків суду обставинам справи.

Наведені обставини відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України є підставою, зокрема, для зміни рішення суду першої інстанції.

А відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року змінити в частині викладених мотивів.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 грудня 2018 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.