Справа № 200/7908/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Справа № 200/7908/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у спрощеному провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
15.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2018 р. надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1(далі позивач) до Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради (далі відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправним несвоєчасне надання відповіді на інформаційний запит;
- визнати протиправним не надання запитуваної інформації про норму прибиральної площі двірника;
- зобовязати відповідача надати відповідь на інформаційний запит від 01.02.2018 року вх. № 30 відповідно до вимог законодавства;
- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., спричинену порушенням прав споживача на отримання витребовуваної інформації про послуги, що надаються, у встановлений законом строк.
В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що до відповіді вих. № 1113 від 14.11.2017 року був доданий акт заміру прибудинкової території. Наявна в ньому інформація не відповідала дійсності. До відповіді вих. № 26 від 22.01.2018 року було додано акт змінної прибудинкової території. В указаних документах зазначена різна норма притиральної площі двірника, 3200 м.кв. та 3000 м. кв. відповідно. Від прибиральної площі двірника залежить його коефіцієнт зайнятості, а відповідно його заробітна плата та тариф за прибирання прибудинкової території. У звязку з викладеним, позивач 01.02.2018 року звернувся до відповідача з інформаційним запитом про надання інформації про те, коли і на підставі якого нормативного документу зменшена норма прибиральної площі двірника. Відповідь на вказаний запит відповідач повинен був надати відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». 22.02.2018 року відповідач надав відповідь на запит вих. №30 від 01.02.2018 р., в якому запитувана інформація не надана, а лише знову додано акт змінної прибудинкової території. Таким чином, відповідачем було перевищено строк надання відповіді в чотири рази та запитувана інформація так і не була надана. Така ситуація мала негативний психологічний вплив та викликала сильні душевні хвилювання та переживання, які позивач оцінив в 10 000,00 грн.
28.11.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідач не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки він не є субєктом владних повноважень, а запит позивача не стосувався використання бюджетних коштів. Тому відповідач розглянув запит позивача відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Крім того, заявлена позивачем сума моральної шкоди не підтверджена жоднимидоказами.
30.11.2018 р. від позивача надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов, в якій зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві.
07.12.2018 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив про правомірність своїх дій щодо надання відповіді на звернення позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
01.02.2018 року ОСОБА_1 надав до Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпровської міської радизаяву (вхідний номер 30), в якій, відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив надати йому інформацію про те коли і на підставі якого нормативного документу зменшена на 200 м. кв. норма прибиральної площі двірника.
22.02.2018 року Комунальне підприємство "Жилсервіс-2" Дніпровської міської радинадало відповідь за вихідним № 30, в якій повідомлено про надання акту заміру прибиральної площі житлового будинку № 39/1 по вул. Жуковського.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».
Статтею 5 Закону України "Про інформацію" встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Положеннями статті 9 Закону України "Про інформацію" обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.
За змістом статей 1, 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно зі статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується:
1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;
4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;
5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;
6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
ОСОБА_2 є фізичною особою і не є субєктом владних повноважень, отже є запитувачем інформації.
За правилами статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов'язані:
1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення;
2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;
3) вести облік запитів на інформацію;
4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;
5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації;
6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.
В силу статті 16 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань запитів на інформацію розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію та надання консультацій під час оформлення запиту. Запит, що пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань запитів на інформацію.
Пунктом 2 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що до розпорядників інформації належать, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.
П.1.1. вказаного Статуту визначено, що Комунальне підприємство "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради є комерційним комунальним підприємством.
Власником Підприємства є територіальна громада м. Дніпро, в особі Дніпропетровської міської ради (п.1.3.)
Метою створення і діяльності Підприємства єгосподарська діяльність для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою отримання прибутку (п. 2.1. Статуту).
Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
За змістом пункту 3 статті 8 Господарського кодексу України господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.
Пунктом 7 статті 78 Господарського кодексу України визначено, що органами управління комунального унітарного підприємства є, зокрема, керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).
Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).
За таких обставин, Комунальне підприємство "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради є розпорядником інформації.
Відповідна позиція також висловлена Верховним Судом в постанові, винесеній 14.03.2018 року у справі № 815/1216/16.
З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2018 року позивач звернувся до відповідача за запитом на публічну інформацію щодо надання відомостей про те, коли і на підставі якого нормативного документу зменшена на 200 м. кв. норма прибиральної площі двірника.
З наведеного вбачається, що вказаний запит є запитом на публічну інформацію і вказана інформація в частині графіку та площі прибирання прибудинкової території повинна бути в наявності у відповідача.
Частина 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідь на вказаний запит (вих. № 30) датовано 22.02.2018 року. По тексту зазначеної відповіді вказано лише про надання акту заміру прибиральної площі житлового будинку № 39/1 по вул. Жуковського, тобто, жодної інформації про те, коли і на підставі якого нормативного документу зменшена на 200 м. кв. норма прибиральної площі двірника (запитувана інформація) у відповіді не зазначено.
За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 є запитувачем інформації, Комунальне підприємство "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради є розпорядником запитуваної інформації, запитувана інформація відноситься до публічної інформації і повинна бути в розпорядженні відповідача, і на момент розгляду справи вказана інформація позивачу надана не була, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним несвоєчасного надання відповіді на інформаційний запит, неповноти інформації та зобовязання відповідача надати інформацію підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., спричиненої порушенням його права на отримання запитуваної інформації у вказаний законом строк, суд зазначає наступне.
Статтею 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд зазначає, що доводи, наведені в позовній заяві, про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав, що вимагало великих додаткових витрат часу та сил (відвідання юридичної консультації, складення матеріалів до суду, написання позовної заяви), ним отриманий негативний психологічний вплив, відбулось порушення звичайного душевного стану, яке призвело до сильного та тривалого хвилювання, на думку суду, не свідчать про заподіяння моральної шкоди, оскільки позивачем не зазначено в чому саме вонаполягала.
Позивачем не надано доказів понесення втрат немайнового характеру та не обґрунтовано розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди.
Тобто, факт заподіяння моральної шкоди у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку під час розгляду справи не підтверджений.
Враховуючи викладене, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на сукупність викладених обставин, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було сплачено судовий збір на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки він на момент подачі позову був звільнений від його сплати.
Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією відповідного посвідчення .
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групи.
За положеннями ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними діїКомунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпровської міської радищодо несвоєчасного надання відповіді на інформаційний запитБурдіяна ОСОБА_3 від 01.02.2018 року вх. № 30.
Визнати протиправною бездіяльність Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпровської міської радищодо ненадання запитуваної ОСОБА_1 в інформаційному запиті від 01.02.2018 року вх. № 30 інформації про норму прибиральної площі двірника.
Зобовязати Комунальне підприємство "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради надати відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 від 01.02.2018 року вх. № 30 відповідно до вимог законодавства.
В задоволенні рештипозовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.С. Рябчук