Справа № 233/4916/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року справа №233/4916/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року у справі № 233/4916/18 (головуючий суддя 1 інстанції Наумик О.О.), складене у повному обсязі 21 листопада 2018 року у м. Костянтинівка Донецької області за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти 1 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Сіплівенка Андрія Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовом до поліцейського роти 1 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Сіплівенка Андрія Володимировича про скасування постанови серії ВР № 090137 від 01 вересня 2018 року, винесену відповідачем щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 1-9).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року у справі № 233/4916/18 відмовлено у задоволені позову у повному обсязі (а.с. 58-65).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач зазначив, що суд першої інстанції не врахував доводи позивача при розгляді справи, що справа про адміністративне правопорушення розглядалась одним поліцейським, а рішення прийнято іншим, при цьому його не було ознайомлено з його правами.

Наголошував на порушення норм Конституції України.

Вважає, що судом першої інстанції невірно зазначено, що Конвенція про дорожній рух носить тільки рекомендаційний характер.

Крім того, зазначив, що суд першої інстанції не мав повноважень розглядати справу по суті самого порушення, так як це обов'язок поліції, а не завдання суду у відповідності до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 68-71).

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

12 грудня 2018 року позивач до канцелярії суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

12 грудня 2018 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу разом із клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 01 вересня 2018 року поліцейським роти 1 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Сіплівенком Андрієм Володимировичем, який є уповноваженою посадовою особою органу внутрішніх справ, на виконання своїх владних повноважень винесена постанова ВР № 090137 по справі про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 425,00 грн.

Як вбачається зі спірної постанови 01 вересня 2018 року о 15-35 годині позивач, керував транспортним засобом GRAND PRIX, який не зареєстровано у встановленому законом порядку протягом 10 діб з моменту придбання, чим порушив п.п. 30.1 ПДР України, та не мав при собі посвідчення водія категорії «А1», чим порушив вимоги п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України (а.с. 14).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що постанова про адміністративне правопорушення є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказам у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП - якщо підчас складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно до вимог п. 7 розділу VІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», затвердженою Наказам МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення, в ній вказані: найменування органу (посадова особа), який виніс постанову - поліцейський роти 1 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Сіплівенко А.В.; дату розгляду справи - 01 вересня 2018 року; відомості про особу, щодо якої розглядається справа - ОСОБА_1; суть адміністративного правопорушення, опис обставин, встановлених при розгляді справи, зокрема, п. 2.1, п.п. 30.1 ПДР - керування незареєстрованого у встановленому законом порядку транспортного засобу без посвідчення водія; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення (ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП); прийняте по справі рішення - застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 14).

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на те, що суд позбавлений повноважень щодо розгляду постанови про адміністративне правопорушення по суті вимог, оскільки це суперечить самому поняттю повноважень суду та завдань, встановлених ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та апеляційної скарги позивач не заперечує факт відсутності номерного знаку та посвідчення водія відповідної категорії, проте вважає, що він не порушував ПДР України.

Відповідно до п. 30.1. ПДР України власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов'язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків (ч.1). Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників (ч.2). Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. (ч.3). Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України (ч.4).

Частиною 6 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - у вигляді накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт порушення позивачем вищевказаної норми права, а відтак притягнення його до відповідальності за 6 ст. 121 КУпАП є правомірною.

При цьому твердження позивача, що він керував мопедом поза дорогами державного значення, не відповідають дійсності оскільки ділянка автомобільної дороги, на якій його було зупинено (автомобільне шосе Харків - Довжанський, 652 км.), належить до доріг державного значення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 №712 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення».

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух», яка встановлює умови доступу фізичних осіб до керування транспортними засобами передбачено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. При цьому, право керування мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) може бути надано особам, які досягли 16-річного віку. А підтверджується отримане право посвідченням водія, порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії якого встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2, 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року (в редакції на час складання постанови) передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. А транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на відповідні категорії. При цьому мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об'ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт відносяться до категорії А1.

Аналогічні положення закріплено і у положеннях пункту 2.13. Розділу ІІ «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Посилання позивача/апелянта на те, що він мав право на керування мопедом GRAND PRIX без посвідчення водія є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.10. ПДР під "механічним транспортним засобом" розуміється транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Буквальне тлумачення наведеного визначення не дає прямої і виключної відповіді на те, які транспортні засоби відносяться до механічних, а які ні. Тим більше друге речення не містить таких слів як "виключно" або "тільки", тому сказати, що цей термін застосовується виключно або тільки щодо тракторів, самохідних машин і механізмів, а також тролейбусів та транспортних засобів з електродвигуном потужністю понад 3 кВт не можна.

Тому у першу чергу, слід застосовувати визначення ПДР термінів "транспортний засіб" та "мопед". Під якими розуміється "пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів" та "двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об'ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт", відповідно.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що мопед марки GRAND PRIX, з робочим об'ємом двигуна 49,9 кубічний сантиметрів, вважається згідно національних ПДР саме "механічним транспортним засобом".

Таким чином, положення пункту 2.1. ПДР, повною мірою застосовуються і до водіїв мопедів марки «GRAND PRIX», з робочим об'ємом двигуна 49,9 кубічний сантиметрів, яким керував позивач.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим твердження позивача, що він має право керування мопедом без наявності посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1, оскільки безпідставно не взяв до уваги вказані вище національні нормативно-правові положення, а також не врахував того, що в силу положень Закону України від 24 вересня 2008 року № 586-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» були внесені зміни до Закону України «Про дорожній рух», та починаючи з 01 січня 2010 року в Україні була запроваджена не тільки реєстрація мопедів і скутерів, а й визначено нові умови допуску громадян до керування транспортними засобами цієї категорії, у тому числі отримання права керування такими транспортними засобами з отриманням посвідчення відповідного зразка.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження позивача/апелянта, що він має право керування транспортними засобами категорії А1, до яких відносяться мопеди, з робочим об'ємом двигуна до 50 кубічних сантиметрів, без отримання такого права у встановленому законом порядку та без посвідчення водія на право керування такими транспортними засобами в Україні, є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам діючого законодавства.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок що Конвенція про Дорожній рух, у даному випадку, носить рекомендаційний характер, оскільки діючим законодавством України встановлені правила керування транспортними засобами, зокрема, мопедом, за якими мопед віднесено до транспортних засобів, який має двигун, а транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна згідно з ПДР України є механічним транспортним засобом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що допущені позивачем порушення правильно кваліфіковані відповідачем за відповідними статтями КУпАП, стягнення накладено в межах санкції зазначених статей.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п.3 ст.14 Закону України «Про національну поліцію» - Національна поліція використовує технічні засоби, засоби фото-та відео-фіксації, засоби фіксації звуку підчас документування обставин скоєння злочинів та інших правопорушень, в тому числі й в громадських місцях, а також дій працівників Національної поліції, під час виконання ними покладених на них завдань.

Суд апеляційної інстанції при дослідженні відеозапису, який наявний в матеріалах справи, дійшов висновку, що поліцейські з'ясовували обставини справи, заслухали усні пояснення та ознайомили позивача як особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, з правами та лише після цього повідомили про намір винести постанову про адміністративні правопорушення, жодних клопотань від позивача на час розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини по справі, вважає, що спірна постанова відповідача прийнята правомірно, позивачем здійснено правопорушення в частині керування транспортним засобом без його належної реєстрації та без посвідчення водія належної категорії, а відтак постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250,271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року у справі № 233/4916/18- залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року у справі № 233/4916/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повне судове рішення складено та підписано 12 грудня 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова