Справа № 826/3282/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3282/18 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Харитонової Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Національного банку України (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України в частині відмови позивачу у видачі довідки про середню заробітну плату за період її роботи в Кіровоградській філії Акціонерного комерційного українського банку «Відродження», виходячи з мінімальної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною посадою (професією) у філіях (структурних підрозділах) ліквідованого Акціонерного комерційного українського банку «Відродження»;

- зобов'язати Національний банк України видати позивачу довідку про середню заробітну плату за період її роботи в Кіровоградській філії Акціонерного комерційного українського банку «Відродження», виходячи з мінімальної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною посадою (професією) у філіях (структурних підрозділах) ліквідованого Акціонерного комерційного українського банку «Відродження».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зауважує, що оскільки у позивача відсутні первинні документи для підтвердження довідки про заробітну плату за період, за який вона бажає врахувати для обчислення пенсії, а тому підстав для застосування норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КА С України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, у період з 03 серпня 1993 року по 29 лютого 1996 року позивач працювала в Кіровоградській філії акціонерного комерційного українського банку «Відродження» на наступних посадах:

з 03 серпня 1993 року по 31 жовтня 1993 року - провідний спеціаліст кредитно-розрахункового відділу;

з 01 листопада 1993 року по 31 січня 1994 року - головний спеціаліст кредитно-розрахункового відділу;

з 01 лютого 1994 року по 29 лютого 1996 року - начальник кредитно-розрахункового відділу.

У зв'язку із завершенням ліквідаційної процедури Акціонерний комерційний український банк «Відродження» був виключений з державного реєстру банків згідно з рішенням комісії Національного банку України від 02 грудня 2009 року №732.

13 лютого 2012 року позивач звернулась до Національного банку України із заявою щодо надання відомостей про передачу на архівне зберігання до відповідача документів по заробітній платі за час роботи позивача в Кіровоградській філії акціонерного комерційного українського банку «Відродження», а також документів по заробітній платі позивача за час роботи в Кіровоградській філії АКБ Укрсоцбанк «Ятрань» та за час роботи в Кіровоградській філії «Укрнафтогазбанк».

Розглянувши заяву позивача, Національний банк України надав відповідь у формі листа від 15.03.2012 №73-007/2807, в якому, зокрема, повідомило, що особові рахунки або розрахунково-платіжні відомості Кіровоградської філії АКУБ «Відродження» на архівне зберігання за вказаний період до відповідача не передавались.

У зв'язку із тим, що правонаступники акціонерного комерційного українського банку «Відродження» були відсутні, а документи Кіровоградської філії акціонерного комерційного українського банку «Відродження» на архівне зберігання не передавались (фактично документи були втрачені), при обчисленні пенсії позивача її страховий стаж до 30 червня 2000 року не був врахований, що підтверджується довідкою Кропивницького об'єднаного УПФУ в Кіровоградській області від 23 січня 2018 року.

27 жовтня 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання довідки про середню заробітну плату за період її роботи в Кіровоградській філії акціонерного комерційного українського банку «Відродження», виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною посадою (професією) у філіях (структурних підрозділах) відповідного ліквідованого банку.

У відповідь на вказану заяву відповідачем було направлено лист від 17.11.2017 № 60-0005/78238, за змістом якого позивачу, з посиланням на роз'яснення Центрального об'єднання Управління ПФУ у м. Києві та Міністерства соціальної політики, фактично було відмовлено у видачі відповідної довідки.

Не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи її необґрунтованою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавчо визначена можливість перерахунку пенсії у випадку надання додаткових документів, в тому числі і довідки про заробітну плату, видану в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 919, а тому, на думку суду, безпідставним є твердження відповідача, що Порядок № 919 може бути застосований виключно в межах процедури призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Таким чином, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що заробітна плата за період до 30 червня 2000 року повинна враховуватись не лише в тому випадку, якщо страховий стаж осіб починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, а й за бажанням самих пенсіонерів.

Згідно з ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2006 р. № 919 «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату" (далі - Порядок №919), цей Порядок встановлює механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії застрахованої особи, страховий стаж якої починаючи з 1 липня 2000 р. становить менш як 60 місяців, за основним місцем роботи за період страхового стажу до 1 липня 2000 р. за умови відсутності заробітної плати (доходу) за будь-які інші 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 1 липня 2000 р. у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) у зв'язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставин.

Частиною 3 Порядку №919 передбачено, що за період до 1 січня 1998 та у разі відсутності даних у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків і Державному реєстрі загальнообов'язкового держаного соціального страхування заробітна плата (дохід) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується під час призначення пенсії, зокрема, у разі коли підприємство, установу, організацію ліквідовано, а документи до органу вищого рівня або архівним установам не передано, визначається виходячи з мінімальної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою), передбаченої відповідною галузевою угодою, за календарний рік, що передує року, з якого призначено пенсію. При цьому коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який розраховується заробітна плата, календарного року, що передує року, з якого призначено (перераховано) пенсію.

Колишнім працівникам банків, їх філій (структурних підрозділів) у разі, коли завершено процедуру ліквідації банку, а документи до органу вищого рівня або архівним установам не передано, довідки про заробітну плату видаються за відповідний період Національним банком України виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною посадою (професією) у філіях (структурних підрозділах) відповідного ліквідованого банку (за наявності таких даних).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача є необґрунтованою, оскільки Порядком №919 чітко передбачено, що саме на відповідача покладено обов'язок видавати довідки про заробітну плату при відсутності підприємства.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що довідка про заробітну плату виходячи з мінімальної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) може бути видана тільки для призначення пенсії.

Згідно п.5 постанови правління Пенсійного фону України від 25.11. 2005року 1622-1 "Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно додати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо документи, які необхідно надати додатково, протягом трьох місяців не подані, пенсія призначається за наявними документами. У подальшому при надходженні додаткових документів пенсія перераховується зі строків, передбачених пунктом 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що законодавство визначає можливість перерахунку пенсії у випадку надання додаткових документів.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи положення Постанови Кабінету Міністрів України від 05 липня 2006 року №919 "Про затвердження порядку визначення заробітної плати для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату», п.5 постанови правління Пенсійного фону України від 25.11. 2005року №1622-1 "Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та норм Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи висновків суду не спростовують, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції повно і всебічно, в межах заявлених вимог, з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно вирішив питання щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, та вирішив справу на підставі норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги Національного банку України не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 25 квітня 2018 року та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 07.12.2018 року.