Справа № 826/11667/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2018 року 11:10 № 826/11667/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - ОСОБА_1, від відповідача - Куценко О.В., від третьої особи - Тіхонова І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4
до третя особа Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_4, в якому позивач просив суд:

«Визнати протиправними дії Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (КП «Київблагоустрій») (Код ) щодо демонтажу огорожі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Зобов'язати Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (КП «Київблагоустрій») (Код ; 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, корпус 2) власними силами та за власні кошти встановити на попередньому місці таку ж саму (як демонтована) нову огорожу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (КП «Київблагоустрій») (Код ; 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, корпус 2) на користь ОСОБА_4 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 35 751 (тридцять п'ять тисяч сімсот п'ятдесят одна гривня) 84 коп.»

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником земельної ділянки, огорожу з якої відповідачем демонтовано. При цьому позивач стверджує, що третьою особою було винесено припис про демонтаж огорожі за іншою адресою.

Відповідачем позов заперечується з тих підстав, що позивачем не було оскаржено припис про демонтаж, вивішений завчасно на демонтованій згодом огорожі. Представник третьої особи проти позову заперечує, проте, письмового відзиву не надано.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 12.04.2010р., ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

При цьому, вказану адресу земельної ділянки визначено безпосередньо на вищезазначеному акті, що свідчить про наявність конкретно визначеної адреси, яка є офіційно визначеним місцем розташування нерухомого майна.

Відповідно до акту приймання - передачі межових знаків на зберігання від 19.04.2016р., межі даної земельної ділянки закріплені в натурі.

Як вбачається з заперечень відповідача, 29.11.2017 року інспектором КП «Київблагоустрій» було проведено перевірку правомірності розміщення огорожі встановленої по АДРЕСА_1 та з метою з'ясування наявності/відсутності дозвільної документації складено припис № 1722814. Вказаним приписом запропоновано надати дозвільну документацію на розміщення огорожі та у разі її відсутності здійснити демонтаж власними силами у триденний термін.

При цьому, з наданої позивачем копії даного припису вбачається, що його складено відносно щодо адреси АДРЕСА_2.

Як стверджує відповідач, у зв'язку із неможливістю встановити власника виявленого елементу благоустрою на момент проведення перевірки, винесений припис № 1722814 від 29.11.2017 року було наклеєно у відповідності до п. 20.2.1 Правил благоустрою м. Києва.

06.12.2017 року, Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було прийнято рішення № 064-12990 про демонтаж самовільно встановленого елементу благоустрою (огорожі) по АДРЕСА_2, при виконанні якого відповідачем було демонтовано паркан позивача, встановлений на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Відповідно до абзацу другого пункту 13.1.1 Правил благоустрою м. Києва, єдиною підставою для проведення робіт з встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд є дозвіл (ордер) на право тимчасового порушення благоустрою та його відновлення у зв'язку з виконанням відповідних робіт Головного управління контролю за благоустроєм м. Києва, який видається за наявності дозволу на розміщення тимчасових споруд, виданого Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), чинного договору про сплату пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, виданого Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та квитанції про сплату збору за видачу дозволу на розміщення об'єктів торгівлі та сфери послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року № 870 затверджено Типовий порядок видачі дозволів на порушення об'єктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, дозвіл не вимагається, якщо земляні та/або ремонтні роботи проводяться: особами, які мають документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою, у тому числі право земельного сервітуту; у рамках підготовчих або будівельних робіт, право на проведення яких оформлене в установленому законодавством порядку.

В свою чергу, пунктом 13.2.5 Правил благоустрою м. Києва встановлено, що малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами та тимчасовими спорудами і підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення, у терміни, визначені в приписі Головного управління контролю за благоустроєм м. Києва.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №826/7888/17, системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що демонтажу підлягають лише самочинно зведені тимчасові споруди у тому випадку, якщо власник такої споруди самостійно не демонтував споруду у встановлений у приписі строк або якщо власник невідомий. При цьому, самочинно зведеною тимчасова споруда вважається у тому разі, якщо відсутні дозвільні документи, визначені законом.

Отже, демонтаж обумовлено двома обставинами - відсутністю документів, та відмовою власника провести демонтаж самостійно.

Відповідачем, в якості заперечення позовних вимог, зазначається про відсутність інформації про власника паркану.

Натомість суд вважає, що у випадку правомірної поведінки, відповідач мав встановити визначену Київською міською державною адміністрацією поштову адресу земельної ділянки, її належність та власника. При цьому, суд доходить висновків, що встановлення адреси та власника унеможливило б прийняття рішення про демонтаж приватної власності позивача, оскільки позивач є особою, яка має документ, що посвідчує право власності, тому не потребує дозволу.

Відповідно до пункту 2.2 вищезазначених Правил благоустрою м. Києва, до об'єктів благоустрою міста належать: території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні майданчики, дитячі майданчики, історичні національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади та сквери; б) пам'ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі, зони відпочинку біля води; д) кладовища; е) інші території загального користування; прибудинкові території, території будівель та споруд інженерного захисту територій; охоронні зони інженерних мереж, технічні засоби телекомунікацій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Натомість, приватні земельні ділянки не належать до територій загального користування та об'єктів благоустрою ,тому дії, вчинені відповідачем є протиправними.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Аналогічні приписи закріплені у статті 321 Цивільного кодексу України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд доходить висновків про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов'язання відповідача відновити становище, яке існувало до вчинення протиправних дій.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних обґрунтувань та доказів заподіяння йому моральної шкоди в заявленому в позовній заяві розмірі, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії комунального підприємства "Київблагоустрій" щодо демонтажу огорожі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати Комунальне підприємство "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м.Київ, вул.Дегтярівська, 31, код 26199708) встановити огорожу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, ідентичну демонтованій.

4. В решті позову відмовити.

5. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1409,60 грн. стягнути на користь ОСОБА_4 з Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м.Київ, вул.Дегтярівська, 31, код 26199708).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 11.12.2018.

Суддя С.К. Каракашьян