Справа № 810/1387/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року м. Київ № 810/1387/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., при секретарі судового засідання: Волощук В.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 - фізичної особи - підприємця

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач, ФОП ОСОБА_1.) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі також - відповідач, ГУ ДФС у Київській області), в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.11.2017 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що зафіксовані в тексті Акта фактичної перевірки від 25.10.2017 №564/10-36-40/ висновки перевіряючих, що покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР (а саме в частині зберігання алкогольного напою маркованого недійсною (переднього зразка) маркою акцизного податку) є безпідставними. Позивач вважає, що встановлене перевіркою порушення щодо маркованого маркою акцизного податку алкогольного напою (настоянки з перцем «Олександрійська») попереднього зразка, який знаходиться в обігу з порушенням терміну придатності для споживання, не є податковим правопорушенням в розумінні Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251. Також позивач вказує на те, що в тексті Акта перевірки не зафіксовані обставини про виявлення перевіряючими помутніння та осаду в настоянці, а тому відсутні підстави стверджувати, що термін придатності для споживання реалізованого алкогольного напою був прострочений. Крім того, у тексті свого позову ФОП ОСОБА_1 посилалась на відсутність підстав для праведення фактичної перевірки, на допущені перевіряючими порушення процедури проведення перевірки (зокрема: неврученя під розписку копії наказу про проведення перевірки до початку її проведення, не пред'явлення перевіряючими службових посвідчень, невчинення запису отстанніми в книзі обліку перевірок).

За наведених обставин, позивач вказує на відсутність у контролюючого органу правових підстав для застосування штрафних санкцій до ФОП ОСОБА_1 згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач позовних вимог не визнав, надав суду відзив на позов (вх. № 10410/18 від 31.05.2018) та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення були матеріали фактичної перевірки господарської одиниці (павільйону) ФОП ОСОБА_1, що оформлені актом від 25.10.2017 №564/10-36-40/. В ході проведеної перевірки встановлений факт зберігання позивачем алкогольного напою з простроченим терміном придатності, маркованого маркою акцизного податку попереднього зразка, чим порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». На підставі зазначеного було прийняте податкове повідомлення-рішення від 14.11.2017 № про застосування до позивача штрафної санкції у сумі 17 000 грн. за зберігання алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка. Наведені в тексті цього акта обставини відповідач вважає повним чином викладеними, а сформовані висновки про вчинене позивачем правопорушення - обґрунтованими і законними.

12.09.2018 у судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги повністю, а представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з підстав і мотивів, що наведені у тексті відзиву на позов.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 24.10.2017 працівниками ГУ ДФС у Київській області на підставі наказу Головного управління від 25.09.2017 №1729 «Про проведення фактичних перевірок» та згідно направлень на перевірку від 24.10.2017 за №1182 і №1183 проведена фактична перевірка з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, за результатами якої був складений Акт від 25.10.2017 №564/10-36-40/. Вказана фактична перевірка була проведена за місцем розташування павільйону, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1, та, як зазначено в тексті акта перевірки, - в присутності ОСОБА_1 На підтвердження цього представником відповідача були надані суди матеріали фотофіксації (фотозображення копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 та фото позивача за місцем здійснення перевірки господарької одиниці павільйону).

При цьому, як видно із текстів складених працівниками ГУ ДФС у Київській області Актів відмови від підпису у направленні на перевірку, а також відмови від підписання акта перевірки та отримання Акта перевірки від 24.10.2017 № 002127, ОСОБА_1 відмовилась від проставлення свого підпису у направленнях на перевірку від 24.10.2017 №1182 і №1183, від підписання акта фактичної перевірки та від отримання копії такого акта. Також в тексті акта перевірки зафіксовано, що журнал реєстрації перевірок контролюючих органів під час проведення перевірки суб'єкта господарювання працівникам ГУ ДФС у Київській області подано не було.

За наслідками проведеної фактичної перевірки відповідач встановив порушення позивачем норм ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». До такого висновку, як видно з тексту Акта перевірки працівники контролюючого органу дійшли з наступних мотивів: в ході перевірки за місцем розташування павільйону виявлено факт зберігання пляшки настоянки з перцем «Олександрійська» об'ємом 0,2 л, міцністю 40% об, виробництва ТОВ «Олександрія-Бліг» за ціною 31,82 грн., термні придатності - 6 місяців, дата виготовлення - 07.12.2015, яка була маркована маркою акцизного податку 11; серії АААЄ №533487; 05/15; 5,642 грн. Відповідно до наявного маркування на пляшці - алкогольний напій є з простроченим терміном придатності до споживання. Таким чином, перевіркою встановлено факт зберігання алкогольного напою маркованого недійсною (попереднього зразка) маркою акцизного податку, чим порушено вимоги абз. 4 ч. 4 ст. 11 зазначеного вище Закону. При цьому, описаний в тексті Акта перевірки алкогольний напій з місця торгівлі не вилучався, натомість під час проведення перевірки проводилась фотофіксація (фотозображення описаного в тексті Акта перевірки пляшки алкогольного напою з різних ракурсів, в тому числі з наклеяною на пляшці маркою акцизного податку, етикеткою алкогольного напою залучені до матеріалів перевірки).

14.11.2017 ГУ ДФС у Київській області на підставі Акта перевірки від 25.10.2017 №564/10-36-40/ прийняло податкове повідомлення-рішення форми «С» за № , яким відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначило позивачу штрафні (фінансові) санкції за порушення ст. 11 зазначеного Закону у розмірі 17 000 грн.

За наслідками процедури адміністративного оскарження в порядку, визначеному ст. 56 Податкового кодексу України, вказане податкове повідомлення-рішення від 14.11.2017 № залишено без змін внаслідок повернення скарги платника (позивача) на вказане рішення ГУ ДФС у Київській області без розгляду відповідно до рішення Державної фіскальної слуби України від 22.02.2018 № 2604/Д/99-99-11-05-01-25.

Не погоджуючись з правомірністю цього податкового повідомлення-рішення від 14.11.2017 №, позивач звернулась з цим позовом до Київського окружного адміністративного суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 228.2 ст. 228 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу, а також у разі ввезення таких товарів на митну територію України здійснюють відповідні контролюючі органи.

Приписи п. 228.3 ст. 228 ПК України визначають, що у разі виявлення фактів ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування та продажу на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів без наявності марок акцизного податку встановленого зразка, контролюючі органи, зазначені у пункті 228.2 цієї статті, вилучають такі товари з вільного обігу та подають відповідні матеріали до суду для винесення постанови про їх вилучення в дохід держави (конфіскацію).

При цьому, згідно з п. 228.9 ст. 228 ПК України відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Відповідно до п. 226.1 ст. 226 ПК України, у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

У п. 226.3 ст. 226 ПК України визначено, що виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 19 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251, наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати акцизного податку та легальності ввезення товарів.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України (п. 226.5 ст. 226 ПК України).

Відповідно до п. 226.6 ст. 226 ПК України, маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об'ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об'ємних одиниць не здійснюється.

За змітом норм п. 226.9 ст. 226 ПК України вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту тилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон) в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Приписи абз. 3-4 ч. 4 ст. 11 Закону визначають, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

При цьому, у разі зміни зразка марок акцизного податку вже закуплені марки попереднього зразка застосовуються у виробництві алкогольних напоїв та тютюнових виробів до їх повного використання, а марковані такими марками алкогольні напої та тютюнові вироби знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання.

З наведеного випливає, законодавцем дозволено реалізація маркованими марками акцизного податку алкогольних напоїв у межах терміну придатності. Тобто, дія такої марки обмежується терміном придатності алкогольного напою для споживання.

У Постанові Кабінету України від 14.05.2015 № 296 «Деякі питання запровадження марок акцизного податку нового зразка для алкогольних напоїв і тютюнових виробів» були затверджені нові зразки марок акцизного податку для алкогольних напоїв вітчизняного та імпортного виробництва, що запроваджені з 1 липня 2015 року. Відмінною ознакою таких нових марок акцизного податку є відсутність на них срібної голографічної стрічки, яку була наявна на виявленій в ході перевірки пляшці алкогольного напою (настоянки з перцем «Олександрійська»), що не заперечувалось позивачем та вбачається з матеріалами фактичної перевірки

Також, як вбачається з матеріалів справи, датою виготовлення зазначеного алкогольного напою з вмістом спирту 40% об. та іншими домішками, окрім води питної та спирту етилового, зазначено - 07.02.2015. Термін придатності даного алкогольного напою складає всього лише 6 місяців. За таких обставин, строк придатності для споживання даного лікеро-горілчаного напою сплив після 07.06.2016. Тобто, вказаний день є граничною та кінцевою датою дії марки акцизного податки старого зразка серії АААЄ №533487; 05/15; 5,642 грн.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на положення ДСТУ 4257:2003, 7210:2011, за змістом яких, якщо після закінчення термінів придатності не з'явилися помутніння або видимий осад, то лікеро-горілчані вироби придатні для подальшого зберігання та споживання, оскільки примітка щодо умов та строків зберігання і реалізації настоянки, яка за своїм хімічним складом відрізняється від звичайної горілки в силу наявних в ній додаткових домішок, понад встановлений виробником термін придатності, останнім на етикетці пляшки алкогольного напою вказана не була. Таким чином, відповідно до наявних у справі матеріалів відсутні підстави вважати доведеним той факт, що станом на момент проведення в жовтні 2017 року фактичної перевірки алкогольних напій - настоянка була ще придатною для споживання. Будь-яких інших доказів на підтвердження цієї обставини позивач суду не надав.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 4 ст. 11 Закону та Постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 №296, марки акцизного податку попереднього зразка не є марками акцизного податку встановленого зразка, а отже відповідно до п. 266.9 ст. 266 ПК України такі алкогольні напої вважаються такими, що немарковані.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Зокрема, абз. 15 ч. 2 ст. 17 Закону визначено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

За таких обставин суд вважає, що відповідач, застосовуючи до позивача санкції за реалізацію алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка у розмірі 17 000,00 грн., діяв у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством України.

Що стосується посилань позивача на допущені контролюючим органом порушення при призначені та проведенні фактичної перевірки в тексті позову, то вони самі по собі не спростовують факт виявленого під час здійсненої перевірки порушення ч. 4 ст. 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР, що зафіксований в тексті акта перевірки від 25.10.2017 №564/10-36-40/.

Крім того, суд зважає на те, що відповідно до норм ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Відповідно до п. 80.5, 80.7 ст. 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома або більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Як вбачається з матеріалів справи, працівники ГУ ДФС у Київській області були допущені до проведення фактичної перевірки, та така перевірка проводилася в присутності особи, що фактично здійснювала розрахункові операції, - а саме у присутності ФОП ОСОБА_1, про що свідчать Акти від 24.10.2017 №002127 та матеріали фотофіксації, виконані в ході проведеної фактичної перевірки. При цьому, позивач не звертався до суду із позовом про оскарження наказу на проведення перевірки, або дій посадових осіб податкового органу, які проводили перевірку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до наведених вимог Кодексу відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду належні та достатні докази і пояснення, які спростовують доводи позивача про відсутність факту вчинення правопорушення, а відтак, довів правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими і повністю спростованими матеріалами справи, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та висновки суду про відмову в позові, судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення 24.09.2018