Справа № 216/143/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

21 листопада 2018 року Справа № 216/143/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
11.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради із позовними вимогами визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії.
23.04.2018 року рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу і в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії було відмовлено.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, а рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 23.04.2018 року у справі за №216/143/18 було скасовано, справу №216/143/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії було направлено на розгляд за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Супровідним листом від 11.07.2018 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду було направлено на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу №216/143/18 на 66 арк.
27.07.2018 року вищезазначену справу було розподілено судді Жуковій Є.О.
Позовні вимоги позивача обґрунтовано наступним.
Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат.
В обґрунтовування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 12.11.2008 року останньому встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 07.08.2017 року - ІІ групу інвалідності.
На підставі викладеного вище, позивач зазначає, що відповідач повинен виплати останньому компенсацію у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати, що є різницею між виплатою ІІІ групи інвалідності та ІІ групи інвалідності.
25.09.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради із заявою про виплату одноразової компенсації при настанні інвалідності в розмірі 48 000 грн.(3200 грн.*15).
05.10.2017 року отримав лист-відмову від Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради датований 02.10.2017 р. №Н-567.
В судове засідання, призначене на 21.11.2018 р. сторони не з'явилась.
Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду як від позивача, так і від повноважного представника відповідача на адресу суду не надходило.
При цьому, суд зазначає, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 р. у справі №216/143/18 в задоволенні клопотання позивача та його представника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії було відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 р. у справі №216/143/18 в задоволенні клопотання позивача та його представника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії було відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 р. у справі №216/143/18 в задоволенні клопотання позивача та його представника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії було відмовлено.
Водночас, стосовно заявлених клопотання позивача та його представника про проведення судових засідань в режимі відеоконференції по справі №216/143/18 суд зазначає наступне.
Позивач - ОСОБА_1, у відповідності до норм ст. 44 КАС України, окрім взяття участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами Дніпропетровського окружного адміністративного суду мав право: надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відтак, позивач - ОСОБА_1, окрім взяття участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, наділений правом, передбаченим ст.44 КАС України надати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду як додаткові письмові пояснення у справі, так і відповідь на відзив, якщо останній було подано відповідачем у даній справі.
При цьому, суд зазначає, що в тексті кожної із зазначених вище ухвал Дніпропетровського окружного адміністративного суду, а саме: від 16.10.2018 р. у справі №216/143/18; від 05.11.2018 р. у справі№216/143/18; від 19.11.2018 р. у справі №216/143/18 судом зазначалось, що у відповідності до норм ст.195 КАС України, суд наділений саме правом постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом, а не обов'язком щодо її ухвалення.
Відтак, враховуючи обставини, наведені в зазначених вище ухвалах щодо наявності в Дніпропетровському окружному адміністративному суді лише 1 (одного) залу судового засідання, обладнаного для проведення судових засідань в режимі відеоконференції та проведення в зазначеному залі судових засідань в штатному режимі, суд був позбавлений можливості здійснювати розгляд зазначеної справи в режимі відеоконференції.
В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, направлений на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду повноважним представником відповідача, в тексті якого зазначено наступне.
Відповідно до Положення про управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально - Міської районної у місті ради, затвердженого рішенням від 21.10.2016 № 92 районної у місті ради, управління у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України, Указами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, рішеннями міської ради та районної у місті ради, рішеннями виконавчого комітету міської ради та районної у місті ради.
Стосовно повернення управлінням праці та соціального захисту населення виконкому районної у місті ради недоплаченої ОСОБА_2 суми одноразової компенсації при настанні інвалідності відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду ІІ групи зазначено наступне.
Управління праці та соціального захисту населення виконкому районної у місті ради Є розпорядником коштів третього рівня.
Головним розпорядником коштів за програмами соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 2004 року є Міністерство соціальної політики України.
Міністерство соціальної політики України, як головний розпорядник коштів, здійснює розподіл бюджетних призначень між розпорядниками коштів нижчого рівня. Щорічно головний розпорядник коштів надає департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації (розпоряднику коштів другого рівня) паспорти бюджетних програм за КПКВ 2501200 (компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю та допомога на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ), в яких визначено розмір компенсації за шкоду, заподіяну здоровлю на відповідний рік.
Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснює фінансування програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі розрахунків потреби, тобто чисельного складу постраждалих з розбивкою по категоріям, від управлінь праці та соціального захисту населення виконкомів районних у місті рад у межах бюджетних призначень на відповідний рік.
Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус, соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України встановлює розмір грошових компенсацій, виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України на відповідний рік.
Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету відповідно до ст. 63 наведеного закону.
Розмір одноразової компенсації при настанні інвалідності громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і становить: інвалідам ІІ групи - 284,40 грн.; інвалідам ІІІ групи - 189,60 грн.
На підставі зазначеного вище, повноважний представник відповідача у поданому відзиві на позовну заяву зазначає, що ОСОБА_3, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, була встановлена 07.08.2017 р. - ІІ група інвалідності.
Відповідно до вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 28 липня 1996 року № 836 ОСОБА_3 у жовтні 2017 року була призначена та виплачена у листопаді 2017 року різниця у компенсаціях при встановленні ІІ групи інвалідності у розмірі 94,80 грн., як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії ІІ-ї групи інвалідності, відповідно до діючого на момент виплати законодавства України.
Відтак, представник відповідача зазначає, що виплата одноразової компенсації при встановленні ІІ групи інвалідності, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_3, проведена відповідно до вимог діючого законодавства України на момент виплати.
На підставі вищезазначеного, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні пред'явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні, призначеному на 21.11.2018 р., судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, думка останніх, щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи, суду не відома.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 21.11.2018 р.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом війни ІІ групи у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серія Є №046554 від 07.08.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.8).
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з 05.01.1998 року позивачу встановлена інвалідність ІІІ групи, а з 07.08.2017 року - інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідними довідками про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, копії яких містяться в матеріалах справи.
В матеріалах справи містяться відомості, що 22.09.2017 р. позивач - ОСОБА_1 звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради із заявою про нарахування та виплату управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради недоплаченої суми компенсації при настанні ІІ групи інвалідності 07.08.2017 р., в прохальній частині якої просив відповідно до ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при настанні ІІ групи інвалідності 07.08.2017 р. у розмірі - 3200 грн.*15 = 48 000 грн.
02.10.2017 р. управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради було надано відповідь ОСОБА_1 від 02.10.2017 р. №Н-567, з тексу якої вбачається наступне.
Відповідно до змін, внесених до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплата одноразової компенсації при настанні інвалідності виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Розмір вищевказаної компенсаційної виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» і становить: інвалідам II групи - 284,40 грн.; інвалідам ІІІ групи - 189,60 грн.
З 05.01.1998 р. гр. ОСОБА_3 мав III групу інвалідності, II група інвалідності була встановлена 04.08.2017 Р..
В листі-відповіді від 02.10.2017 р. за №Н-567 зазначено, що відповідно до вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 285, гр. ОСОБА_3 у вересні 2017 року призначена, але не виплачена різниця у компенсаціях у розмірі 94,80 грн. як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії ІІ групи інвалідності.
Водночас зазначено, що відповідно до п. 1 ст.48 Бюджетного Кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідне виконання бюджетних зобов'язань минулих років узятих на облік органами Державного казначейства України.
З урахуванням викладеного, управління праці та соціального захисту населення виконкому районної у місті ради, як розпорядник коштів нижчого рівня, не розраховує розміри одноразової компенсації при настанні інвалідності, а лише здійснює вищезазначену виплату відповідно до бюджетних програм, наданих Міністерством соціальної політики України якими визначається розмір і цільове спрямування видатків відповідно до діючого законодавства.
Позивачу - ОСОБА_1 в жовтні 2017 року нарахована та в листопаді 2017 року виплачена різниця в компенсаціях при встановленні ІІ групи інвалідності у розмірі 94,80 грн., як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії ІІ групи інвалідності, що підтверджується довідкою про доходи з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. від 21.02.2018 р. №1674, виданою управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 31).
Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» тощо.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Відповідно до ст.13 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за: 1) пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2) втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою; 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.
На державу покладаються також зобов'язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.
Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Положення статті ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», діяли до прийняття Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року, яким дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було зупинено в частині виплати компенсацій і допомоги.
Законом України від 19.12.2006 року № 489-V «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію зазначених вище абзаців та частин ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" також було зупинено в частині виплати компенсацій і допомоги в розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, проте зупинення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007р.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 року, що набрав чинності 01.01.2008 року, текст абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Проте, вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 р., а тому з 22.05.2008 року дія статті 48 Закону була відновлена у попередній редакції.
Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Відповідно до норм ст.7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплата одноразової компенсації при настанні інвалідності громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам ІІ групи складає - 284,40 грн.; інвалідам ІІІ - 189,60 грн.
Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.
Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.
Статтею 62 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що порядок застосування цього Закону визначається Кабінетом Міністрів України, рішенням якого, відповідно до статті 117 Конституції України, є обов'язковим до виконання.
Відповідно до підпункту 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI, статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було викладено у новій редакції - «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 внесені до вказаної статті зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому з 22 травня 2008 року дія статті 48 Закону була відновлена у попередній редакції. В подальшому, дія ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 2017 році (на час звернення позивача із заявою про виплату такої різниці) не зупинялась.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Оцінивши надані сторонами у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відповідно до ст.86 КАС України, та надавши відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника в світлі висновку, викладеного в пункті 25 Рішення Європейського Суду з прав людини «Проніна проти України» (заява №63566/00, Страсбург 18 липня 2006 року), суд приходить до висновку про можливість винесення законного і об'єктивного рішення у справі з урахуванням всіх обставин, наведених вище.

При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) обов'язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, підставою для відмови в нарахуванні та виплати ОСОБА_1 компенсації при настанні ІІ групи інвалідності 07.08.2017 р. у розмірі 48 000,00 грн. стало наступне.

Відповідно до норм ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Так, суд зазначає, що відповідач при нарахуванні та виплати компенсації при настанні інвалідності ІІ групи, що є різницею між виплатою ІІІ групи інвалідності та ІІ групи інвалідності діяв правомірно, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою встановлено, що розмір одноразової компенсації при настанні інвалідності громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: інвалідам ІІ групи - 284,40 грн.; інвалідам ІІІ групи - 189,60 грн.

Відтак, на підставі зазначеного више, та зважаючи на норми постанови Кабінету Міністрів України від 28 липня 1996 року № 836 відповідачем правомірно визначено різницю між виплатою ІІІ групи інвалідності та ІІ групи інвалідності в сумі 94,80 грн. (ІІ групи - 284,40 грн.; ІІІ групи - 189,60 грн.).

При цьому, суд зазначає, що сума в розмірі 94,80 грн. була виплачена позивачу, що підтверджується довідкою управління соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 21.02.2018 р. №1674.

Доводи позивача, щодо застосування до даного предмету спору судової практики наведеної в уточненому адміністративному позові від 05.02.2018 р., а саме: ухвалі ДААС від 26.09.2011 р. у справі №2а-8195/2011; постанові від 29.10.2013 р. у справі №2а-4882/11 від 29.10.2013 р.; ухвалі ДААС від 23.11.2015 р. у справі №216/155/15-а спростовуються тим, що спір у даній справі між ОСОБА_1 та Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради не був предметом спору у наведених вище справах, що виключає преюдиційне значення застосування у даній справі позицій викладених у судових рішеннях: ухвалі ДААС від 26.09.2011 р. у справі №2а-8195/2011; постанові від 29.10.2013 р. у справі №2а-4882/11 від 29.10.2013 р.; ухвалі ДААС від 23.11.2015 р. у справі №216/155/15-а.

Відтак, суд приходить до висновку, що виплата позивачу одноразової компенсації при настанні інвалідності проведена законно, у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.1996 року №836.

На підставі викладеного вище, рішення відповідача про виплату різниці між виплатою ІІІ групи інвалідності та ІІ групи інвалідності в сумі 94,80 грн. (ІІ групи - 284,40 грн.; ІІІ групи - 189,60 грн.), з огляду на ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є прийнятим останнім на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене вище рішення.

За таких підстав, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Дніпропетровська обл., 50025) до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради (вул.Леніна 27, м.Кривий ріг, Дніпропетровська обл., 50000) про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Дніпропетровська обл., 50025) до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради (вул.Леніна 27, м.Кривий ріг, Дніпропетровська обл., 50000) про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії, та зважаючи на той факт, що позивач у відповідності до п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради.

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Дніпропетровська обл., 50025) до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у м.Кривий Ріг ради (вул.Леніна 27, м.Кривий ріг, Дніпропетровська обл., 50000) про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова