Справа № 826/21952/15
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2018 року 826/21952/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича (Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд), в якому просив:

- визнати бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення його до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (ПАТ «КБ «Експобанк»), які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за договором банківського рахунку №1727/18886/2014 від 12.09.2014, - протиправною;

- визнати дії Фонду щодо включення його до переліку фізичних осіб - вкладників ПАТ «КБ «Експобанк», яким тимчасово заблоковано та тимчасово призупинено виплату коштів, - протиправними;

- зобов'язати Уповноважену особу надати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Експобанк» на підставі договору банківського рахунку №1727/18886/2014 від 12.09.2014 за рахунок Фонду;

- зобов'язати Фонд відновити йому виплату відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «Експобанк» на підставі договору банківського рахунку №1727/18886/2014 від 12.09.2014 за рахунок Фонду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2015 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017, справу передано на розгляд судді Чудак О.М.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2018 справу прийнято до провадження і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 залучено у якості співвідповідача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» Кашуту Дмитра Євгеновича.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та надані у справу докази.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зіславшись на письмово викладену позицію та долучені докази.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб своє представництво в судове засідання не забезпечив.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін, на підставі частини третьої статті 194 КАС України та частини дев'ятої статті 205 цього ж Кодексу ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Отже, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 як клієнтом, та ПАТ «КБ «Експобанк», як банком, 12.09.2014 укладено договір банківського рахунку №1727/18886/2014 у гривні та відкрито поточний рахунок НОМЕР_2 у гривнях.

Відповідно до даного Договору Банк приймає і зараховує на рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту.

Згідно Договору №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 10.09.2014 між ТОВ «СП Анатоль» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги на суду 150000 грн.

Відповідно до виписки по особовому рахунку НОМЕР_3, 12.09.2014 на рахунок позивача зараховано суму 150000 грн. з рахунку ТОВ СП «Анатоль», відкритого в цьому ж Банку на підставі договору від 10.09.2014 як поворотна фінансова допомога.

Згідно з випискою по особовому рахунку НОМЕР_3 за 26.03.2015 залишок коштів на рахунку позивача в АТ «КБ «Експобанк» становить 148500 грн.

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «КБ «Експобанк» до категорії проблемних» від 11.09.2014 №567/БТ, Банк віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів, зокрема в АТ «КБ «Експобанк» зупинено здійснення таких операцій: залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб (у тому числі з видачею ощадних депозитних сертифікатів) у національній та іноземній валютах, а також у банківських металах, крім операцій із членами спостережної ради, правління, ревізійної комісії банку, власниками істотної участі банку, а також у разі залучення коштів на умовах субординованого боргу; відкриття поточних рахунків (у тому числі карткових) фізичним особам; зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих в АТ «КБ «Експобанк».

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «КБ «Експобанк» до категорії неплатоспроможних» від 24.09.2014 №597, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 25.09.2014 прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «КБ «Експобанк» №97, згідно з яким з 25.09.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Експобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 25.09.2014 по 25.12.2014 включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «КБ «Експобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Бондаря Юрія Миколайовича.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» від 22.01.2015 №41, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» №15, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Експобанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк».

Так, уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» призначено начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощука Ігоря Григоровича строком на 1 рік з 26.01.2015 по 25.01.2016 включно.

В межах даного строку позивач звернувся до Уповноваженої особи (звернення від 06.02.2015) стосовно невключення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

У відповідь на вказане звернення, Уповноваженою особою підготовлено відповідь від 20.02.2015 вих. №1401/1064, в якій позивача повідомлено про те, що його на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включено до переліку фізичних осіб-вкладників АТ «КБ «Експобанк», яким тимчасово заблоковано та тимчасово призупинено виплату коштів.

Не погодившись з такою відповіддю Уповноваженої особи, позивач двічі звертався як до Уповноваженої особи, так і до Фонду.

У відповідь на його звернення, Фондом та Уповноваженою особою підготовлено та направлено на адресу позивача відповіді, відповідно від 05.06.2015 вих. №02-038-17927/15 та від 07.07.2015 вих. №1402/3847, в яких зазначено, що в переліку вкладників, що був переданий до Фонду Уповноваженою особою, інформація про ОСОБА_1, як вкладника відсутня та, як наслідок, ОСОБА_1 не включено до Загального Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Незгода позивача з бездіяльністю Уповноваженої особи щодо невключення його до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, діями Фонду щодо включення його до переліку фізичних осіб-вкладників, яким тимчасово заблоковано та тимчасово призупинено виплату коштів, а також необхідність в зобов'язанні Уповноважену особу та Фонд вчинити певні дії, зумовили звернення позивача до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (Закон №4452-VI, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями статті 2 Закону №4452-VI, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому, вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону №4452-VI.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 1 ст. 27 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (ч. 2 ст. 27 Закону №4452-VI).

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Пунктом 2 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860 (Положення №14) (тут і далі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (Загальний Реєстр).

Пунктом 4 розділу IV Положення №14 передбачено, що виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 6 цього розділу вказаного Положення встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку - агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивача не включено Уповноваженою особою до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, оскільки за результатами перевірки правочинів, укладених ПАТ «КБ «Експобанк», встановлено факт нікчемності договору банківського рахунку №1727/18886/2014, укладеного з ОСОБА_1, та нікчемності правочинів щодо перерахунку коштів по цьому договору, з огляду на положення пунктів 2, 7, 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (листи від 25.09.2015 №1101/5875 та №1101/5869).

Зазначаючи про нікчемність договору банківського рахунку Уповноважена особа зазначила, що операція із залучення грошових коштів на рахунок позивача внаслідок так званого «дроблення» вкладу іншого клієнта банку є нікчемною.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 37 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною другою статті 38 Закону №4452-VI визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписами частини третьої статті 38 Закону №4452-VI визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Визнаючи договір банківського вкладу нікчемними, відповідач посилався на незаконність зарахування вкладу на рахунок позивача шляхом фактичного перерахування коштів з відкритого в банку поточного рахунку іншої особи.

Однак, дані посилання Уповноваженої особи суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно з положеннями частини першої статті 1062 Цивільного кодексу України (ЦК України) на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

ПАТ «КБ «Експобанк», виконуючи розрахункові документи ТОВ «СП Анатоль» на переказ коштів на користь ОСОБА_1, не набув прав на кошти, адже не є стороною переказу коштів.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, згідно пункту 1.4 глави 1 якої розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Суд дійшов висновку, що платіжна операція з перерахування коштів з рахунку іншої особи чи осіб на рахунок позивача не є правочином між банком та позивачем у розумінні статті 202 ЦК України. Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за №1172/8493 та договорами з відповідними клієнтами банку.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати банківську операцію з переказу 12.09.2014 ТОВ «СП Анатоль» зі свого поточного рахунку в банку 150000 грн. поворотної фінансової допомоги на поточний рахунок позивача в банку, нікчемною та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до даного договору, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом №4452-VI, для невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду.

Відповідач не надав суду доказів наявності підстав, які наведені у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання нікчемним правочину у випадку, який розглядається, та не доведено, що банк: уклав правочин з позивачем, умови якого передбачають платіж з метою надання переваг (пільг), прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстав укладення банком правочинів (у тому числі договорів), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI).

Зі змісту даної норми вбачається, що вона поширює свою дію на випадки, коли саме банк уклав з одним із кредиторів договір; на підставі такого договору у останнього виникають переваги (пільги) стосовно інших кредиторів банку; умови цього договору передбачають перерахування банком коштів або передачу майна банком такому кредитору.

На підставі аналізу положень наведеної правової норми можна дійти висновку про те, що пункт 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI не поширює свою дію на транзакцію від 12.09.2014. Зокрема, зі змісту даної норми вбачається, що вона поширює свою дію на випадки, коли саме банк уклав з одним із кредиторів договір; на підставі такого договору у останнього виникають переваги (пільги) стосовно інших кредиторів банку; умови цього договору передбачають перерахування банком коштів або передачу майна банком такому кредитору.

Відтак, метою пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією щодо застосування пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/14681/17, від 30.05.2018 у справі №910/23036/16, від 23.10.2018 у справі №804/6992/15.

Крім того, положеннями статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено обов'язок Національного банку України прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних відповідно критеріїв, визначених в ньому.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Отже, відповідно до положень статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо неплатоспроможності банку віднесена до банківської таємниці, а отже позивач не міг знати про віднесення банку до категорії проблемних.

Суд також враховує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб'єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов'язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які перебувають на рахунку у банку (вкладному, поточному), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 ЦК України та статей 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03.07.2015 №13.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у пункті 2.1 Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів, розміщених на поточному рахунку в Банку, за рахунок Фонду, тобто Уповноважена особа Фонду, як суб'єкт владних повноважень та сторона у справі, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України не довела правомірності своїх дій (рішень) у спірних правовідносинах з позивачем.

Водночас, суд виходить також з того, що виплативши вкладнику кошти, Фонд на таку ж саме суму стає кредитором банку третьої черги (п. 3 ч. 1 ст. 52 Закону №4452-VI). Відтак, твердження відповідачів про те, що даний правочин спрямований на заволодіння державними коштами, є безпідставним, враховуючи також і те, що загальний обсяг зобов'язань банку не змінився.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу №1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов'язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв'язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, №66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, №49429/99).

У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (п. 35, №68385/10 та №71378/10).

Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача призвела до того, що позивач був позбавлений власності, а саме, право на кошти за вкладом у ПАТ «КБ «Експобанк» за договором банківського рахунку №1727/18886/2014 від 12.09.2014.

Суд зазначає, що застосування норми права до спірних правовідносин у даній справі повністю відповідає висновками Верховного Суду, що викладені в постановах від 20.11.2018 у справі №820/6319/15, від 20.11.2018 у справі №820/6320/15, від 21.11.2018 у справі №804/4554/15.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про зобов'язання відповідача подати до Фонду додаткову інформацію про щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «Експобанк» за рахунок Фонду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У той же час, суд вважає, що в задоволенні решти позовних вимог щодо визнання дій Фонду щодо включення ОСОБА_1 до переліку фізичних осіб-вкладників ПАТ «КБ «Експобанк», яким тимчасово заблоковано та тимчасово призупинено виплату коштів протиправними, - належить відмовити, виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували прийняття Фондом такого рішення по відношенню до позивача.

Так, у своїх письмових поясненнях (а.с. 59-60), Фонд наголосив, що в межах повноважень затвердив реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування, проте, Фонд не складав та не затверджував перелік вкладників, яким не здійснюється чи заблоковано відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Більше того, в аспекті вимоги про зобов'язання Фонд відновити виплати позивачу як вкладнику, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, суд вважає доцільним зазначити наступне.

Виключно до повноважень колегіального органу - виконавчої дирекції Фонду належить питання щодо прийняття рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. При цьому, затвердження переліку вкладників відбувається на підставі відомостей, поданих Уповноваженою особою Фонду.

Враховуючи положення частини третьої статті 2 КАС України, та Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді вбачається, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими статтею 2 КАС України.

Оскільки Уповноваженою особою не подано до Фонду додаткової інформації про позивача як вкладника ПАТ «КБ «Експобанк», підстави для зобов'язання Фонду здійснити відповідні виплати відсутні, так як судовому захисту підлягають виключно порушені права особи.

За таких обставин, позов в частині вимог до Фонду є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Частинами першою, третьою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно долученої до матеріалів справи квитанції від 10.09.2015 №79916388 ОСОБА_1 при зверненні до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом сплачено 1948,80 грн. При цьому, заявлено чотири вимоги немайнового характеру, дві з яких є похідними від попередніх. Тобто позивачу підлягало сплаті 974,40 грн.

Таким чином, оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню частково (одна немайнова вимога), то вказана сума підлягає поверненню позивачу пропорційно задоволеної вимоги (487,20 грн.). В частині відмови в задоволенні позову (друга вимога) сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Решта суми є надмірно сплаченою та повертається за заявою позивача.

В силу положень пункту 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/12/21893 визначено, що оплата витрат, пов'язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. До цих витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з Уповноваженої особи за рахунок ПАТ «КБ «Експобанк».

На підставі викладеного, керуючись статтями 72, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, - протиправною.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашуту Дмитра Євгеновича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), як вкладника, який має право на відшкодування коштів за договором банківського рахунку №1727/18886/2014 від 12.09.2014 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича за рахунок Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощук Ігор Григорович (місцезнаходження юридичної особи: 01054, місто Київ, улиця Дмитрівська, будинок 18/24; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 09322299).

Відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашута Дмитро Євгенович (місцезнаходження юридичної особи: 01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 18/24; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 09322299).

Відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21708016).

Суддя О.М. Чудак