Справа № 802/1845/16-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року

Київ

справа №802/1845/16-а

адміністративне провадження №К/9901/20257/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2017 року (судді: Драчук Т.О. (головуючий), Загороднюк А.Г., Полотнянко Ю.П.) у справі № 802/1845/16-а за позовом ОСОБА_2 до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до суду з позовом до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - відповідач, контролюючий орган, Калинівська ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області) про скасування вимоги № Ф-2102-23 від 03.03.2016 про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 73 487,96 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимога сформована контролюючим органом № Ф-2102-23 від 03.03.2016 є протиправною, оскільки у податковій вимозі не вказано, на підставі якого акту перевірки контролюючий орган визначив суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому така податкова вимога підлягає скасуванню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2016 року № Ф-2102-23. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час винесення податкової вимоги контролюючий орган діяв не в межах та не у спосіб визначений чиним законодавством, оскільки відповідачем застосовано штрафні санкції на загальну суму податкового зобов'язання, тоді як згідно з положеннями Податкового кодексу України відповідні санкції застосовуються виключно на суму недоплаченої суми єдиного внеску.

4. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, контролюючий орган подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просив скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

5. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2017 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року. Апеляційну скаргу Калинівської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області задоволено повністю. Винесено нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтоване тим, що контролюючим органом було надано докази на підтвердження наявності у позивача боргу (суми недоїмки зі сплати єдиного внеску), у зв'язку з чим вимога відповідача про сплату боргу № Ф-21023-23 від 03.03.2016 при наявності чинного податкового повідомлення-рішення винесена контролюючим органом відповідно до норм діючого законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2017 року та прийняти нове рішення, яким залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 21 квітня 2016 року позивач отримав вимогу про сплату боргу від 03.03.16 № Ф-21023-23, згідно з якою позивача зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 73 487,96 грн.

27 квітня 2016 року позивач направив первинну скаргу до ГУ ДФС у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2016 № Ф-2102-23. 13 травня 2016 року ГУ ДФС у Вінницькій області надіслало рішення про результати розгляду первинної скарги позивачу, у якому повідомлено про відсутність підстав для задоволення скарги.

Вважаючи, що рішення про результати розгляду первинної скарги від 13 травня 2016 року є протиправним, позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України. Рішенням Голови ДФС України Насіровим Р.М. від 14 червня 2016 року, рішення від 13 травня 2016 року ГУ ДФС у Вінницькій області залишено без змін, скаргу ОСОБА_2 від 26 травня 2016 року залишено без задоволення.

8. Судом апеляційної інстанції також встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 11 липня 2015 року в інтегрованій картці платника проведено узгоджену суму донарахування єдиного внеску - 65 322,37 грн.

Згідно акту перевірки № 107/17-НОМЕР_2 від 10.06.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року здійснювала на загальних засадах шляхом сплати податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, єдиного внеску фізичної особи-підприємця. Крім того, з акту перевірки № 107/17-НОМЕР_2 від 10.06.2015 року, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 від 26.06.2015 року та копії відомостей інтегрованої картки платника податків, наданих контролюючим органом суду апеляційної інстанції, встановлено, що з 02.06.2015 року по 03.06.2015 року на підставі наказу Козятинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 107/17-НОМЕР_2 від 10.06.2015 року, згідно якого встановлено, зокрема, порушення абз. 1 п. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8 п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у загальному розмірі 65 322,37 грн в тому числі за 2012 рік - на суму 39 827,45 грн, за 2013 рік - на суму 19 968,43 грн, за 2014 рік - на суму 5 526,49 грн.

Крім того, на підставі вказаного акту Козятинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області встановлено порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, в результаті чого занижено оподатковуваний (чистий дохід) в розмірі 315 688,85 грн та винесено податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем 49 163,39 грн за штрафними санкціями 12 290,85 грн.

Акт перевірки № 107/17-НОМЕР_2 від 10.06.2015 року та податкове повідомлення-рішення згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення були направлені позивачу відповідно 16.06.2015 року та 26.06.2015 року.

Згідно витягу з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 станом на 31.12.2015 року сума недоїмки складала 68 919,89 грн, тоді як вже станом на 29.02.2016 року сума недоїмки складає 73 487,96 грн, у зв'язку з чим 3 березня 2016 року Калинівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області прийнято вимогу про сплату боргу № Ф-21023-23 від 03.03.2016 року, згідно з якою зобов'язано позивача сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 73 487,96 грн.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. В доводах касаційної скарги позивач цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено контролюючим органом при формуванні ним оскаржуваної вимоги № Ф-2102-23 від 03.03.2016 про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 73 487,96 грн та вказує на неврахування судом апеляційної інстанції того, що контролюючим органом було порушено положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», положення Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449), а також того, що позивачем не було отримано акту документальної перевірки у зв'язку з чим позивач не мав можливості ознайомитись з його змістом.

10. Відповідачем відзиву (заперечень) на касаційну скаргу надано не було.

11. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

12.1. Підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

12.2. Пункт 42.2 статті 42.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

12.3. Пункт 58.3 статті 58.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

12.4. Пункт 59.1 статті 59.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

13. Закон України від 8 липня 2010 року N 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

13.1. Пункт 4 частини першої статті 4.

Платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

13.2. Пункт 2 частини першої статті 7.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

13.3. Частина восьма статті 9.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

13.4. Частини четверта, п'ята, шоста статті 25.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

14. Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

14.1. Пункт 3 Розділу ІІІ.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

15. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

16. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття судами рішень).

17. Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених судами обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що контролюючий орган при формуванні вимоги № Ф-2102-23 від 03.03.2016 про сплату позивачем суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 73 487,96 грн діяв у межах та у відповідності до положень податкового законодавства та вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тоді як, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам контролюючого органу щодо того, що згідно Акту перевірки № 107/17-НОМЕР_2 від 10.06.2015 встановлено порушення позивачем абз. 1 п. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8 п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у загальному розмірі 65 322,37 грн (в тому числі за 2012 рік - на суму 39 827,45 грн, за 2013 рік - на суму 19 968,43 грн, за 2014 рік - на суму 5 526,49 грн) та порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, в результаті чого занижено оподатковуваний (чистий дохід) в розмірі 315 688,85 грн у зв'язку з чим контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування (за основним платежем 49 163,39 грн та за штрафними санкціями 12 290,85 грн), яке позивачем не оскаржувалось та було чинним на момент прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги про сплату позивачем суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно витягу з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 станом на 31.12.2015 року сума недоїмки складала - 68 919,89 грн, тоді як станом на 29.02.2016 року - 73 487,96 грн.

Доводи позивача щодо порушення судом апеляційної інстанції положень частини четвертої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом апеляційної інстанції) в частині винесення у справі № 802/1845/16-а ухвали від 17 травня 2017 року, якою апеляційний суд зобов'язав Калинівську ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області надати до суду оригінал Акту перевірки № 107/17-НОМЕР_2 від 10.06.2015 та докази направлення або ознайомлення позивача з вказаним актом, ухвали від 21 червня 2017 року, якою апеляційний суд зобов'язав Калинівську ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області надати до суду податкові повідомлення-рішення,зокрема, № від 25.06.2015 року та відомості про те, яким чином в інтегрованій картці платника податків відображена сума зобов'язання (боргу), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дискреційне право суду досліджувати та витребовувати відповідні докази прямо передбачено у статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяла на момент прийняття рішень судом апеляційної інстанції), а саме - у частинах першій та другій статті 195 встановлено: суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції; суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

18. Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2017 року слід залишити без задоволення.

19. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

20. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2017 року у справі № 802/1845/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду