Справа № 0640/3967/18
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3967/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

04 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :
в серпні 2018 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи, з 29.09.2017 внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.06.2018 року №60;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, як інваліду 2 групи з 29.09.2017 року внаслідок поранення (контузії), захворювань пов`язаних з виконанням мною обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 №975.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду І інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Керуючись приписами ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 17.05.1979 по 01.07.1981 року, зокрема з 16.04.1980 по 01.07.1981 року в Республіці Афганістан.

В матеріалах адміністративної справи міститься копія витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військового Міністерства оборони України №1002 від 10.03.2016 року відповідно до якого множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох ніг (контузія головного мозку - 1982) рядового у відставці ОСОБА_1 , поранення (контузія) та захворювання, ТАК пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Як вбачається з копії Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №421, при судово-медичному обстеженні у гр. ОСОБА_1 було виявлено рубці голові, обличчі та обох ногах, які є слідами загоєння ран, що утворились від дії тупих твердих предметів з достатньо-обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок осколочних поранень за обставин та у термін, вказаним обстеженим (лютий 1981 року).

Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №514587 від 21.06.2016 року, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 10.05.2016 року. Причина інвалідності: поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №861626 від 06.10.2017 року, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 29.09.2017 року. Причина інвалідності: поранення (контузія) та захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

30.03.2018 року ОСОБА_1 подав через Чуднівськй РВК заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Протоколом від 15.06.2018 року №60 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги: рядовому в запасі ОСОБА_1 з тих підстав що заявником не надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку №975. Висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 29.02.2016 року №567 та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 10.03.2016 року №1002, які подано разом з іншими документами не є документами, що свідчать про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених п. 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402, які не подано на розгляд комісії.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №1211) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону №1211 визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

На час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, тобто на час набуття позивачем права на отримання допомоги, діяв Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанова Постанови КМ України від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (надалі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 прямо зазначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 11 Порядку №975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з п. 21.7. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (надалі - Положення), постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 року за №169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

Відповідно до п. 21.8. Положення, при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.01.1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.1994 року за №177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

За такого правового врегулювання, при наданні висновку про причинний зв`язок поранення позивача, Центральною військово-лікарською комісією встановлювались обставини отримання поранення та зроблено висновок, що захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №658 вбачається, що при судово - медичному обстеженні у гр. ОСОБА_1 виявлено рубці голові, обличчі та обох ногах, які є слідами загоєння ран, що утворились від дії тупих твердих предметів з достатньо-обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок осколочних поранень за обставин та у термін, вказаним обстеженим (лютий 1981 року).

В довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №861626 від 06.10.2017 року, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 29.09.2017 року. Причина інвалідності: поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зазначені документи долучені позивачем до заяви та передані військовому комісару Чуднівського РВК.

Таким чином, позивачем надані належні документи, які зазначені в пункті 11 Порядку №975, що свідчать про причини та обставини його поранення, травми, контузії та захворювання.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази того, що інвалідність позивача пов`язана із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Що стосується вимоги про зобов`язання призначити нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган. Приймаючи рішення може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, зобов`язуючи Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача.

Таким чином, для належного способу відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем - Міністерством оборони України, у спірних правовідносинах, є зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути подані позивачем документи для призначення, нарахування та виплати одноразової допомоги як інваліду ІІ групи. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відтак, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення даного адміністративного позову є обґрунтованим.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.