Справа № 0440/7121/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 грудня 2018 року 0440/7121/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
за участі:
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро заяву про самовідвід судді Неклеса О.М. по справі №0440/7121/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, з позовними вимогами про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 05 липня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-786/262/АВ/ТД-ФС/405 у розмірі 111690,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що представником фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 є ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання правової допомоги №8-77 від 10.09.2018р., копія якого міститься в матеріалах справи.

З представником ОСОБА_5, суддя Неклеса О.М. навчалася на одному курсі денного відділення в Дніпропетровському державному національному університеті.

11.12.2018 року з сайту Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що представник ОСОБА_5 у справі №200/7686/18 заявляв відвід судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниці А.А. з тих підстав, що ОСОБА_5 навчався разом з ОСОБА_6 та на наявність рішення Вищої кваліфікаційної комісії судді України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року заяву представника ОСОБА_5 про відвід судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниці А.А. задоволено та зазначено, що доводи представника щодо навчання є такими, що заслуговують на увагу та можуть вважатися такими, що ставлять під сумнів об'єктивність та неупередженість зазначеного судді.

В звязку із чим 12.12.2018 року під час підготовчого засідання з метою врегулювання конфлікту інтересів, відповідно до рішення Ради суддів України від 04.11.2016 року №75, головуючою суддею було розкрито інформацію про можливий конфлікт інтересів, зокрема, повідомлено про те, що суддя Неклеса О.М. навчалася з ОСОБА_5 на одному курсі денного відділення в Дніпропетровському державному національному університеті. Безпосередньо з представником позивача суддя Неклеса О.М. дружніх стосунків не підтримує. Ця обставина ніяким чином не може вплинути на справедливе і неупереджене вирішення даної справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.12.2018 року з цього приводу зазначила, що за обставин навчання з представником на одному курсі денного відділення в Дніпропетровському державному національному університеті та з врахуванням ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року судді доцільно заявити самовідвід, з метою недопущення жодних сумнівів в неупередженості судді під час розгляду даної справи.

При вирішенні питання про наявність підстав для самовідводу судді, суд виходить з такого.

За змістом Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об'єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п.4 ч.1 ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Частиною 1 ст.40 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Кодексу адміністративного судочинства України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про судоустрій і статус суддів, кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожної особи на розгляд її справи належним, неупередженим та компетентним судом, що включає в себе право на розгляд справи тим судом, якому довіряють усі особи, які беруть участь у справі. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, право на подання заяви про відвід (самовідвід) судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об'єктивно обґрунтованими, іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється.

Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі Мироненко і Мартенко проти України, ОСОБА_7 проти України).

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі Ветштайн проти Швейцарії зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

При цьому суд зазначає, що підстави для підозри в упередженості та необєктивності відсутні, проте у судовому засіданні представник відповідача зазначила, що судді доцільно заявити самовідвід, з метою недопущення жодних сумнівів в неупередженості судді під час розгляду даної справи.

З метою недопущення жодного сумніву в обєктивності, безсторонності та неупередженості суду при розгляді справи №0440/7121/18, заява судді Неклеса О.М. про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 241, 242 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву судді Неклеса О.М. про самовідвід задовольнити.

Справу передати для здійснення розподілу між суддями в порядку, встановленому ч.1 ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала за наслідками розгляду питання про відвід судді окремо не оскаржується.

Ухвала набирає законної сили відповідно до положень статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.12.2018р.

Суддя О.М. Неклеса