Справа № 0940/1396/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2328/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Онишкевича Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року, ухвалене суддею Главач І.А., м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

03.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язати відповідача призначити йому пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», виходячи з розміру 60 відсотків заробітної плати, яку він отримував, перебуваючи на державній службі, з 10.05.2018.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки мало місце звільнення позивача з державної служби у зв`язку з засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, ОСОБА_1 втратив право на одержання пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що згідно ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Із заявою про призначення пенсії він звернувся до відповідача 10.05.2018, тому саме з цієї дати йому повинна бути нарахована пенсія.

Апелянт посилається на те, що статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до Розділу II Конституції України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч.2 та ч.3 ст.22 Конституції України, згідно яких конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання, вимог, які він виводить з цього принципу. Європейський суд з прав людини в 1974 році у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви № 6849/72 від 16 грудня 1974 року) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв`язку із сплатою обов`язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Апелянт стверджує, що виходячи з практики Європейського суду з прав людини відповідачем протиправного відмовлено йому в призначенні пенсії державного службовця виходячи з розміру 60 відсотків заробітної плати, яку я отримував перебуваючи на державній службі та з якої були сплачені внески до пенсійного Фонду.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.11.2014 у справі №348/2482/14-к, який набрав законної сили 25.12.2014, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого частиною 1 статтею 368 Кримінального кодексу України.

Згідно запису №24 трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , останній 01.05.2015 звільнений з роботи згідно пункту 7 статті 36 Кодексу законів про працю України за вироком суду, який набрав законної сили, на підставі наказу №1 від 05.01.2015.

10.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із завою про призначення йому пенсії за віком. До зави про призначення пенсії, крім іншого, було додано довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №10/403, видану 21.05.2018 Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом.

Рішенням від 22.06.2018 Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відмовило позивачу в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків заробітної плати, яку він отримував перебуваючи на державній службі, з посиланням на те, що ОСОБА_1 був звільнений з державної служби у зв`язку з засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища.

Розпорядженням Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №468 від 15.05.2018 позивачу призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 23.06.2018 №3173/03.2 Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області повідомило позивачу про відмову йому у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-15 від 09.07.2003, Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-12, Законом України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015, Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, який набрав чинності 01.05.2016.

Відповідно до п5 ч.1 ст.7 Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ державний службовець має право на відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Згідно підпункту 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12.2015, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка на момент набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015, а саме 01.05.2016 має не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби та звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до закону України «Про державну службу».

Згідно частини 1 статті 37 Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 15 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 передбачено, що державний службовець, звільнений з державної служби у зв`язку з засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов`язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», позбавляється права на одержання пенсії, передбаченої цією статтею. В таких випадках пенсія державному службовцю призначається на загальних підставах.

Отже, Закон пов`язує позбавлення права на пенсію з причиною звільнення із державної служби засудження за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, пов`язане з корупцією.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнено з державної служби у зв`язку з засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, відтак позивач втратив право на одержання пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Відтак, Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій є безпідставними, тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні таких.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року у справі №0940/1396/18 за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 11.12.2018.