Справа № 826/15995/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2018 року № 826/15995/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного товариства «Родовід банк»
до третя особаДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1
про визнання протиправними дій, скасування постанови, -

за участю представників учасників справи:

від позивача - Терещенко В.І.,

від відповідача - Нещадим І.С.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Родовід банк» (далі також - позивач, ПАТ «Родовід банк»), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід банк» Шевченка Андрія Миколайовича, з позовом до Міністерства юстиції України, в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби (далі також - відповідач), в якому просило: визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП №20361377 від 10.09.2018.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що дії головного державного виконавця Нещадим І.С. щодо прийняття оскаржуваної постанови на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправними. Так, державним виконавцем не було повідомлено позивача про те, що 20.07.2018 треті електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за початковою ціною 332 276 грн. не відбулися, майно не реалізовано та не пропонував позивачу вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. В той же час 28.07.2017 Банк з дотриманням встановленого 10-денного строку звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою №13-11-б.б./5201, у тексті якої виклав своє бажання придбати предмет іпотеки. Проте в період з 28.07.2017 по 09.09.2018 державний виконавець повторних торгів з реалізації предмету іпотеки не проводив та інших заходів не вживав, ігноруючи подану Банком заяву від 28.07.2017 №13-11-б.б./5201.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 відкрито провадження у справі №826/15995/18 за вказаним позовом ПАТ «Родовід банк», залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі також - третя особа) та дану справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 позовну заяву було залишено без руху відповідно до ч. 13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2018 продовжено розгляд справи №826/15995/18 за позовом ПАТ «Родовід банк» та у справі призначено судове засідання.

У судовому засіданні 15.11.2018 суд відповідно до ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України здійснив заміну відповідача - Міністерства юстиції України на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - Департамент ДВС Мін'юсту).

У призначених судових засіданнях представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, з підстав та мотивів, що наведені у тексті позовної заяви, а представник відповідача, - заперечував проти позову.

Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що стягувач (позивач) подав заяву щодо придбання предмету іпотеки відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» поза строками визначеними вказаною статтею, у зв'язку з чим державним виконавцем правомірно було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Крім того, відповідач подав до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження №20361377.

Третя особа у призначені судові засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дати, час і місце судових засідань, та жодних пояснень щодо позову/відзиву та додаткових матеріалів до суду не подала.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження №20361377, а також матеріалів позовної заяви, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту перебувало виконавче провадження №20361377 з примусового виконання виконавчого напису №567, виданого 01.07.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., про звернення стягнення на нерухоме майно, яким є земельна ділянка, загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Відповідно до тексту цього Виконавчого напису зазначена земельна ділянка, на підставі договору іпотеки, посвідченого нотаріально, передана в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк», в забезпечення зобов'язань ОСОБА_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Родовід Банк», у розмірі: кредит в сумі, еквівалентній 1 400 000,00 доларам США; відсотки в сумі, еквівалентній 157 036,53 доларам США; пеня в сумі, еквівалентній 240 699,98 доларам США. Загальна сума заборгованості: еквівалентна 1 797 736,51 доларам США, що згідно з курсом НБУ становить 13 717 268,89 грн.

09.07.2010 державним виконавцем Мазур Г.І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №20361377 та надано боржнику (ОСОБА_1) строк для добровільного виконання вимог виконавчого документа.

У строк, наданий для самостійного виконання, вимоги виконавчого документа боржником не виконано, борг не погашено.

З метою вчинення виконавчих дій з виконання виконавчого документа (виконавчого напису нотаріуса №567), 02.06.2011 державним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна, якою описано: земельну ділянка, загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

14.12.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. винесено постанову про арешт земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику.

В той же день, з метою встановлення вартості описаного майна, головним державним виконавцем Нещадим І.С. призначено суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група», про що прийнято відповідну постанову від 14.12.2016.

Згідно з висновком про вартість майна вартість земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом 06.02.2017 склала 474 680 грн.

В матеріалах виконавчого провадження наявне оформлене головним державним виконавцем письмове повідомлення сторін виконавчого провадження про результати оцінки арештованого майна - лист від 16.03.2017 №20361377/20.1/10.

У березня 2017 року на адресу Державного підприємства «СЕТАМ» відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту була надіслана заявка на реалізацію вищевказаної земельної ділянки (заявка на реалізацію арештованого майна ВП №20361377, вих. №20361377/20.1/10 від 20.03.2017).

Відповідно до листа ДП «СЕТАМ» від 30.03.2017 №2890/18-18-17, адресованого державному виконавцю та сторонам виконавчого провадження, електронні торги з реалізації земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були призначені на 24.04.2017, початкова ціна продажу майна - 474 680 грн.

Згідно з протоколом №251642 проведення електронних торгів проведення таких торгів, призначених на 24.04.2017 з реалізації вищевказаної земельної ділянки, не відбулися у зв'язку із відсутністю допущених учасників торгів.

Відповідно до листа ДП «СЕТАМ» від 10.05.2017 №4361/18-18-18, адресованого державному виконавцю та сторонам виконавчого провадження, електронні торги з реалізації земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 призначені на 06.06.2017, початкова ціна продажу майна - 379 744 грн.

Згідно з протоколом №260705 проведення електронних торгів проведення таких торгів, призначених на 06.06.2017 з реалізації вищевказаної земельної ділянки, знову не відбулися у зв'язку із відсутністю допущених учасників торгів.

Відповідно до листа ДП «СЕТАМ» від 22.06.2017 №6083/18-18-18, адресованого державному виконавцю та сторонам виконавчого провадження, електронні торги з реалізації земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 призначені на 20.07.2017, початкова ціна продажу майна - 332 276 грн.

Згідно з протоколом №272794 проведення електронних торгів проведення таких торгів, призначених на 20.07.2017 з реалізації вищевказаної земельної ділянки не відбулися у зв'язку із відсутністю допущених учасників торгів.

З огляду на те, що торги щодо продажу зазначеного майна боржника не відбулися, стягувач (позивач у справі) керуючись ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту із письмовою заявою вих. №13-11-б.б/5201 від 28.07.2017. В тексті даної заяви Банк повідомив про свій намір придбати предмети іпотеки, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за початковою ціною 322 276 грн., шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Також Банк посилаючись на норми ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 49 Закону України «Про іпотеку» просив вжити заходів щодо прийняття та оформлення державним виконавцем необхідних процесуальних документів - постанови з питання передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акта за фактом передачі майна стягувачу, протоколу та акта про реалізацію предмета іпотеки.

В тексті позову позивач стверджує, що ця заява від 28.07.2017 №13-11-б.б/5201 була подана ним у межах 10-денного строку з дня оголошення останніх прилюдних торгів такими, що не відбулися, (тобто, починаючи з 20.07.2017) та отримана органом державної виконавчої служби 28.07.2017.

24.09.2018 позивач отримав від відповідача спірну постанову від 10.09.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу, що підтверджується вхідним номером Банку № 7820 на супровідному листі від 10.09.2018 №20361377/20.1/10.

Підставою для ухвалення спірної постанови слугував висновок про те, що Банк подав заяву про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна поза строками визначеними ст. 49 Закону України «Про іпотеку». З огляду на що, головний державний виконавець Нещадим І.С. вирішив, що стягувач (Банк) не скористався наданим йому ст. 49 Закону України «Про іпотеку» правом придбати предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна у визначений законом строк. А тому керуючись п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернув Банку виконавчий документ.

Не погоджуючись з такими діями державного виконавця щодо прийняття спірної постанови та самою постановою про повернення виконавчого документу стягувачу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції чинній на час відкриття виконавчих проваджень та виникнення спірних у справі правовідносин) (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Так, ст. 37 Закону №1404-VIIІ передбачає підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, п. 3 ч. 1 вказаної статті передбачає повернення виконавчого документа стягувачу у разі якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Між тим, загальний порядок реалізація майна, на яке звернено стягнення визначений у ст. 61 цього Закону.

За змістом норм ч. 1, 5 ст. 61 Закону №1404-VIIІ реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 61 Закону №1404-VIII, у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Також, за приписами п. 8 ст. 61 Закону №1404-VIII у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

В силу норм ч. 9 цієї ж статі Закону №1404-VIII майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

В контексті з вищенаведеним суд зазначає, що норми ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» допускають, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної (третьої) оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою.

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У випадку, якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, то державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно

Поряд з цим, ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Також згідно з ч. 7 ст. 51 Закону №1404-VIII примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

У разі не реалізації майна боржника з прилюдних торгів, права та обов'язки іпотекодержателя регулюються статтею 49 Закону № 898-IV.

Нормами ст. 49 Закону України «Про іпотеку» визначено, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості майна.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Як свідчать наявні у справі матеріали, торги щодо продажу описаного та арештованого майна боржника (земельної ділянки) не відбулися, а тому стягувач (позивач) відповідно до умов ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» виявив бажання придбати предмети іпотеки, а саме - земельну ділянку загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за початковою ціною третіх електронних торгів, що не відбулися, - 322 276 грн., шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Про свій намір стягувач (ПАТ «Родовід банк») повідомив орган державної виконавчої служби, шляхом подання заяви від 28.07.2017 №13-11-б.б/5201. При цьому, та обставина, що в тексті поданої заяви Банк посилався в тому числі на ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», на думку суду, не змінює суть цієї заяви як викладення бажання останнього про залишення нереалізованого майна боржника за собою.

Як стверджував представник позивача у тексті позову та в ході проведених судових засідань 15.11.2018, 29.11.2018 та 11.12.2018, вказану заяву від 28.07.2017 №13-11-б.б/5201 представник Банку подав 28.07.2018 безпосередньо до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за адресою: м. Київ, вул. Городецького, 13. При прийняття такої заяви Банку 28.07.2018 працівником Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС на другому примірнику заяви був вчинений напис наступного змісту: «Вх. №11383-12-17 від 28.07.2017 отримана Грищенко» і підпис особи.

Разом з тим, в наданих відповідачем до суду матеріалах виконавчого провадження наявна заява ПАТ «Родовід банк» вих. №13-11-б.б/5201 від 28.07.2017 з відміткою про реєстрацію такої в Мін'юсті 02.08.2017 за №23041-0-33-17.

З метою встановлення обставини щодо дійсної дати отримання органом державної виконавчої служби заяви ПАТ «Родовід банк» вих. №13-11-б.б/5201 від 28.07.2017, суд своєю ухвалою від 15.11.2018 витребував від відповідача ряд документів.

11.12.2018 у судовому засіданні представник відповідача на виконання вимог ухвали суду від 15.11.2018 надав суду супровідний лист від 11.12.2018 №20361377/20.1/10 з додатками: копією довідки Департаменту комунікації, документообігу та контролю Міністерства юстиції України від 27.11.2018, адресованої Департаменту ДВС Мін'юсту; копією реєстраційно-моніторингової картки щодо реєстрації заяви AT «Родовід банк» № 13-11-6.6/5201 від 28.07.2017 в Міністерстві юстиції України; копії реєстру передачі документів від Департаменту ДВС Мін'юсту до Міністерства юстиції України від 28.07.2017; витяг з системи електронного документообігу «Megapolis. Документообіг» про зареєстровані на Департамент державної виконавчої служба та заступника Міністра з питань виконавчої служби за період з 28.07.2017 по 02.08.2017 документи, - на електронному носії (CD-диску).

Також у судовому засіданні 11.12.2018 представник відповідача в усному порядку підтвердив той факт, що заява ПАТ «Родовід банк» вих. №13-11-б.б/5201 від 28.07.2017 надійшла до Департаменту ДВС Мін'юсту саме 28.07.2017, та була в той же день передана згідно письмового реєстру до Міністерства юстиції України для проведення реєстрації такої заяви як вхідної кореспонденції.

За даними наданої представником відповідача роздруківки реєстраційно-моніторингової картки заява ПАТ «Родовід банк» вих. №13-11-б.б/5201 від 28.07.2017 зареєстрована в Міністерстві юстиції 02.08.2017 та в подальшому була скерована для опрацювання до Департаменту ДВС Мін'юсту.

Таким чином, з наданих сторонами документів та усних пояснень представників сторін вбачається, що заява вих. №13-11-б.б/5201 від 28.07.2017 подана Банком до органу державної виконавчої служби в межах 10-денного строку, визначеного ст. 49 Закону України «Про іпотеку». Відтак суд приходить до висновку про безпідставність наведеного в тексті оспорюваної постанови від 10.09.2018 ВП №20361377 висновку державного виконавця про прострочення стягувачем (позивачем) строку для подання заяви про залишення за собою нереалізованого майна боржника - предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Крім того, дослідивши та проаналізувавши зміст матеріалів виконавчого провадження, суд встановив відсутність в них документальних доказів повідомлення державним виконавцем стягувача про обставини нереалізації арештованого майна боржника на третіх електронних торгах та надання державним виконавцем пропозиції стягувачу вирішити питання про залишення за собою такого нереалізованого майна. Таким чином, у матеріалах виконавчого провадження відсутні документальні докази дотримання державним виконавцем порядку процесуальних дій, визначеного ч. 6 і 7 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. передчасно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у межах виконавчого провадження №20361377,

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 1, 2 ст. 78 цього Кодексу).

Враховуючи вищенаведене та наявні у справі матеріали суд приходить до висновку про відсутність у головного державного виконавця Нещадима І.С. правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 3 ч.1 ст. 37 Закону України про виконавче провадження» та винесення постанови від 10.09.2018 ВП №20361377 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Шостого апеляційного адміністративного суду, що викладена в його постанові від 12.11.2018 за результатами розгляду аналогічної справи №826/9310/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність дій державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.09.2018 в рамках виконавчого провадження №20361377, та самої постанови від 10.09.2018 ВП №20361377, а відповідачем не доведено правомірності дій та рішень державного виконавця з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

За змістом ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, одним із питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, є те, як розподілити між сторонами судові витрати (п. 5 ч. 1 ст. 244 зазначеного Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №18 від 27.09.2018 та №22 від 30.10.2018 підтверджено, що ПАТ «Родовід банк» під час звернення до суду з вказаними позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 524 грн. Відтак, суд вказує про присудження вказаних судових витрат в частині задоволених позовних вимог на користь позивача у сумі 3 524 грн.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 132, 139, 241 - 246, 250, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи - ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, скасування постанови задовольнити.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.09.2018 ВП №20361377.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.09.2018 ВП №20361377.

4. Присудити здійснені Публічним акціонерним товариством «Родовід банк» (, адреса: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3) документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 3 524 грн. (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей визначених ст. 272 цього Кодексу.

Суддя Т.О. Скочок