Справа № 810/4168/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року справа № 810/4168/18

Київський окружний адміністративний суду у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача в частині порушень Конституції України, Земельного Кодексу України, Закону України "Про звернення громадян" та не розгляду поданих мною клопотань;

- зобов'язати Відповідача надати Позивачу дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що будь яких законних підстав для неприйняття рішення немає.

Вважає, що відповідачем порушено строки прийняття рішення встановлені ст.118 Земельного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечував, надав суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з тих підстав, що були вчинені дії, які є необхідними для розгляду звернення позивача від 06.02.2018 та інших громадян, які звернулись до сільської ради з питанням надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зазначає, що було прийняте рішення від 23.03.2018 з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

В судове засідання сторони не з'явились.

На адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2018 позивач замовним листом відправив клопотанням до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Побережка Богуславського району Київської області.

Відповідач письмово повідомив позивача листом від 28.02.2018, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської ради.

На черговому пленарному засіданні 6 сесії VІІ скликання Медвинської сільської ради від 23.03.2018 депутатами сільської ради був розглянутий зазначений проект рішення.

На засіданні постійної комісії Медвинської сільської ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам'яток, історичного середовища та благоустрою від 19.03.2018 було розглянуто звернення позивача від 06.02.2018 та інших громадян, які звернулись до сільської ради з питанням надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території села Побережка Богуславського району Київської області.

Під час засідання постійна комісія з питань земельних відносин підготувала проект рішення на розгляд чергового пленарного засідання Медвинської сільської ради «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства в межах села Побережка Богуславського району Київської області».

На черговому пленарному засіданні 6 сесії VІІ скликання Медвинської сільської ради від 23.03.2018 депутатами сільської ради був розглянутий зазначений проект рішення.

Після пленарного засідання 6 сесії VІІ скликання Медвинської сільської ради позивачу був направлений лист від 02.04.2018 про результат розгляду його звернення до Медвинської сільської ради від 06.02.2018 вх. № 6/02-07.

Вважаючи, бездіяльність відповідача щодо не надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність протиправною, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд зазначає про таке.

Законодавством передбачена можливість для громадян України набути права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п.. 6 ч. 1 ст. 81) Земельного Кодексу України. Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначає ст. 121 названого кодексу.

Відповідно до ст. 118 Земельного Кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорту та індивідуального податкового номеру. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи. Відповідно до п. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень., розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

У ст.40 Конституції України передбачено право направляти письмові звернення або особисто звертатися до органів місцевого самоврядування, які зобов'язані розглянути звернення. Відповідно до ст.5 Закону України "Про звернення громадян" письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу. У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинна бути підписано заявником із зазначенням дати. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження. Відповідно до ст.7 ст. 19 названого закону, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Встановлено обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Термін розгляду і вирішення визначено ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 06.02.2018 відповідачу надійшла заява через поштове відділення вхідний № 6/02-07 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території села Побережка Богуславського району Київської області.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської ради, про що було письмово повідомлено сільською радою ОСОБА_1 листом від 28.02.2018. На засіданні постійної комісії Медвинської сільської ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам'яток, історичного середовища та благоустрою від 19.03.2018 було розглянуто звернення ОСОБА_1 від 06.02.2018 та інших громадян, які звернулись до сільської ради з питанням надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею2,0 га території села Побережка Богуславського району Київської області.

Під час засідання постійна комісія з питань земельних відносин підготувала проект рішення на розгляд чергового пленарного засідання Медвинської сільської ради «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства в межах села Побережка Богуславського району Київської області».

На черговому пленарному засіданні 6 сесії VІІ скликання Медвинської сільської ради від 23.03.2018 депутатами сільської ради був розглянутий зазначений проект рішення.

Після пленарного засідання 6 сесії VІІ скликання Медвинської сільської ради ОСОБА_1 був направлений лист від 02.04.2018 про результат розгляду його звернення до Медвинської сільської ради від 06.02.2018 вх. № 6/02-07.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, відповідачем були вчинені дії, які є необхідними для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території села Побережка Богуславського району Київської області, що на думку суду, свідчить про відсутність ознак бездіяльності в діях відповідача.

У зв'язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області щодо не вчинення дій з приводу оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини 4 цієї ж статті, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, повноваження суду щодо покладення на відповідача обов'язку прийняти конкретне рішення у першу чергу залежить від встановлення наявності у відповідача у межах спірних правовідносин повноважень діяти на власний розсуд (дискреційних повноважень).

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Відтак, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Водночас, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження відповідача, як суб'єкта владних повноважень, що на підставі статті 118 Земельного кодексу України здійснює від імені територіальної громади розпорядження належними їй землями, є обмеженими.

Так, на етапі, коли особа у порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, звернулась до органу місцевого самоврядування із заявою, у якій вказала бажане місце розташування земельної ділянки і додала до заяви відповідні графічні матеріали, єдиним можливим законним варіантом поведінки суб'єкта владних повноважень є прийняття рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації, або ж, у разі наявності вичерпних підстав, встановлених цією ж статтею, - прийняття рішення про відмову у наданні запитуваного дозволу.

Беручи до уваги, що для надання дозволу розроблення проекту землеустрою позивачем виконано усі умови, визначені законом, а підстави фактичної відмови позивачу не були підтвердженні жодними доказами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, площею 2,0 га в с. Побережка Богуславського району є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Медвинську сільську раду Богуславського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території села Побережка Богуславського району Київської області.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного судупротягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.