Справа № 804/4825/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2018 року Справа № 804/4825/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.
представників позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Лейченко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -
02 липня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов:
№ ДН 619/262/АВ/П/ПТ/ПС від 18.05.2018 р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 850 грн.;
№ ДН-492/262/АВ/МГ/ІП - ФС/285 від 21.05.2018 р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 111690 грн.;
№ ДН-492/262/АВ/МГ/ІП - ФС/287 від 21.05.2018 р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 3723 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було проведено перевірку з питань праці, проте акт інспекційного відвідування № ДН-492/262/АВ від 27.04.2018 року позивачу, як суб'єкту господарювання, до відома і для ознайомлення не подавався. Під час перевірки особа, яка назвалась інспектором, службове посвідчення не пред'явила, з підставами проведення позапланової перевірки не ознайомила, у плані перевірок на 2018 рік на сайті Держпраці позивача внесено не було, тобто планова перевірка не була запланована у 2018 році. Вказує, що позивач з усіма робітниками уклав трудові договори, працівники, які б працювали неоформленими належним чином взагалі немає, скарг до роботодавця від працівників не надходило ні щодо кадрового оформлення, ні щодо виплат по заробітній платі чи виплат, пов'язаних зі звільненням працівників; зі звільненими працівниками розрахунок проведено у повному обсязі при звільненні і такі працівники претензій по цьому питанню не мають. Також вважає, що спірні постанови є незаконними, оскільки порушена процедура повідомлення суб'єкта господарювання про інспекційні відвідування; проведення позапланового інспекційного заходу не має законних підстав (а.с.4-7).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритом у судовому засіданні (а.с. 2).
У судове засідання 22.11.2018 року прибули позивач, представник позивача та представник відповідача.
Позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, скасувавши постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позові відмовити, посилаючись на доводи, наведені у письмовому відзиві на позов, а саме: на підставі інформації, викладеної у зверненні працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю, за дорученням Держпраці від 17.04.2018 року № 1883/4.1/4.1-зв-18, відповідачем у період з 26.04.2018 року по 27.04.2018 року було проведено інспекційне відвідування позивача, в ході якого встановлено порушення законодавства про працю: не проведена індексація заробітної плати у жовтня 2017 року, під час звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проведено належний остаточний розрахунок у день звільнення - без компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований час, відсутні підписи працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розрахунково-платіжних відомостях з нарахування і виплати заробітної плати, отже не підтверджено здійснення остаточного розрахунку при звільненні; відсутня інформація про ознайомлення працівників з записами у трудовій книжці; згідно табелів обліку робочого часу ОСОБА_6 у квітні 2017 року відпрацював 22 робочі дня/175 годин, але згідно розрахунково-платіжних відомостей виплачено заробітну плату за 19 робочих днів, згідно табелів обліку робочого часу ОСОБА_5 у квітні 2017 року відпрацював 19 робочих днів/151 годину, але згідно розрахунково-платіжних відомостей виплачено заробітну плату за 16 робочих днів; за квітень 2017 року ОСОБА_6 нарахована до виплати заробітна плата за 19 календарних днів в розмірі 2864,00 грн., в такому ж розмірі нарахована до виплата за травень та червень 2017 року за 20 відпрацьованих календарних днів, тобто заробітна плата нараховується одним розміром без урахування відпрацьованого часу; в ході інспекційного відвідування не було надано інформацію про надання щорічних відпусток за період роботи з 01.04.2016 року водію ОСОБА_6, що вказує на ненадання даного виду відпустки працівнику протягом двох років поспіль, чим порушено вимогу ст.74 Кодексу законів про працю України, ч.5 ст.11 Закону України «Про відпустки»; згідно розрахунково-платіжних відомостей за січень, лютий, березень, квітень, травень 2017 року заробітна плата за відпрацьований місяць нарахована до виплати однією виплатою, чим порушено вимоги ч.ч.1, 2 та 3 ст.115 Кодексу законів про працю України, ч.ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». З огляду на викладене спірні постанови винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (а.с. 73-76).
Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця 13.08.2003 року Апостолівською районною державною адміністрацією.
Судом встановлено, що 20.04.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі звернення працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю, за дорученням Держпраці від 17.04.2018 року № 1883/4.1/4.1-зв-18 (вх. № 85/04 від 17.04.2018 року управління з питань праці), за № ДН-492 внесення до Реєстру інспенкційних відвідувань та рішень інспектора праці про відвідування роботодавця, прийнято наказ № 312-І про проведення у період з 26.04.2018 року по 27.04.2018 року інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.
На підставі вказаного наказу видано направлення на проведення інспекційного відвідування № 112/4.2-11 від 24.04.2018 року.
У період з 26.04.2018 року по 27.04.2018 року на підставі наказу № 312-І від 20.04.2018 року та направлення на перевірку № 112/4.2-11 від 24.04.2018 року, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства про працю з питань повноти нарахувань та термінів виплати заробітної плати, здійснення остаточного розрахунку при звільненні, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, фізичної особи, яка використовує найману працю № ДН-492/262/АВ (а.с. 81-127).
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення:
- п.2.5 гл.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: відсутня інформація (особливо про звільнених працівників) щодо ознайомлення працівників з записами у трудовій книжці, щодо обліку наданих відпусток, щодо сімейного стану (як підстави для додаткових відпусток), щодо термінів отримання трудової книжки при звільненні - не ведуться особові картки форми П-2, що порушує вимоги п. 2.5 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 «Із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, працівники ознайомлені під розписку»;
- ч. 2 ст.30 Закону України «Про оплату праці»: перевіркою табелів обліку робочого часу встановлено: за квітень 2017 року ОСОБА_6 відпрацював 22 робочі дні/175 годин, але, згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за квітень 2017 року виплачено заробітну плату за 19 робочих днів; за квітень 2017 року ОСОБА_5 відпрацював 19 робочі дні/151 годину, але, згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за квітень 2017 року виплачено заробітну плату за 16 робочих днів; за травень 2017 року ОСОБА_6 відпрацював 22 робочі дні/175 годин, але, згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за квітень 2017 року виплачено заробітну плату за 20 робочих днів; за травень 2017 року ОСОБА_5 відпрацював 19 робочі дні/151 годину, але, згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за квітень 2017 року виплачено заробітну плату за 20 робочих днів; за червень 2017 року ОСОБА_4 відпрацював 6 робочі дні/48 годин, але, згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за квітень 2017 року виплачено заробітну плату за 7 робочих днів. В частині нарахування та оплати праці роботодавцем не забезпечено достовірний облік оплати праці, а саме: згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за квітень 2017 року, ОСОБА_6 нарахована до виплати заробітна плата за 19 календарних дні в розмірі 2864,00 грн.; в такому ж розмірі нарахована до виплати заробітна плата за травень та червень 2017 року за 20 відпрацьованих календарні дні. Тобто, заробітна плата нараховується одним розміром, без урахування відпрацьованого часу. Таким чином, роботодавцем не забезпечено достовірний облік робочого часу, чим порушено вимогу ч. 2 ст.30 Закону України «Про оплату праці»;
- ч.1 ст. 71 Кодексу законів про працю України: згідно наданої відомості нарахування та виплати заробітної плати за жовтень 2017 року від 05.11.2017 р. (є невід'ємною частиною акту) встановлено, що працівники ФОП ОСОБА_1 отримали заробітну плату у вихідний день листопада 2017 року. На час інспекційного відвідування пояснень з питань роботи у вихідний день листопада 2017 року та відповідно оплати такої праці не було надано, таким чином порушено вимогу ч.1 ст.71 КЗпП України, так як, залучення працівників до роботи у вихідні, а також святкові (неробочі) дні провадиться за письмовим наказом керівника, де зазначається вид компенсації за таку роботу. У наказі також необхідно вказати працівників, бригади, ділянки, відділи тощо, які працюватимуть у ці дні. Під час інспекційного відвідування не було надано розпорядчих документів про залучення працівників до роботи у вихідний день 05.11. 2017 року. Відповідно до ст. 71 КЗпП робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті. Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) роботодавця і тільки з дозволу профспілкового комітету. Отже, залучення працівників до роботи у вихідні дні допускається лише у випадках, установлених у частині другій ст. 71 КЗпП. Залучення до роботи у вихідний день у зв'язку з виробничою необхідністю чинним законодавством не передбачено. Тож, залучення працівників до роботи у вихідні дні за відсутності вищеперелічених підстав забороняється навіть при наданні ними згоди;
- ч.1 ст. 72 Кодексу законів про працю України: роботодавцем за роботу у вихідний день працівникам не компенсовано днем відпочинку або оплатою праці у подвійному розмірі. Так, оскільки йдеться про відступ від правил про мінімальну тривалість щотижневого безперервного відпочинку відповідно до вимоги ст. 70 КЗпП України, день відпочинку у порядку компенсації за роботу у вихідні дні має надаватися за можливості через найкоротший проміжок часу після роботи у вихідні дні;
- ч.2 ст.72, ч. 4 ст. 73 Кодексу законів про працю України: так як, працівниками, згідно наданої відомості нарахування та виплати заробітної плати за жовтень 2017 року від 05.11.2017 року було здійснено вихід на роботу для отримання заробітної плати за жовтень 2017 року, таким чином, фактично працівники 05.11.2017 року перебували на робочому місці та їм не було нараховано та виплачено заробітну плату за години відпрацьовані в цей день за правилами ст. 107 КЗпП України;
- ст.74 Кодексу законів про працю України: під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не було надано інформацію про надання щорічних відпусток за період роботи з 01.04.2016 року водію ОСОБА_6, що вказує на ненадання даного виду відпустки працівнику, чим порушено вимогу ст.74 КЗпП України. Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про відпустки» забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років поспіль. Відповідно до статті 2 Закону заміна відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених ст. 24 цього Закону, не допускається;
- ч.ч. 4, 5 ст. 79 Кодексу законів про працю України: в ході інспекційного відвідування не були надані графіки щорічних відпусток. Зазначене порушує вимоги ч. 4, 5 ст. 79 КЗпПУ «Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну»;
- ч. 5 ст.80 Кодексу законів про працю України: водію ОСОБА_6 не було надано за період роботи з 01.04.2016 року по 27.04.2018 року щорічні відпустки повної тривалості, тобто, на протязі двух років;
- ч.1 та ч. 2 ст. 107 Кодексу законів про працю України: оплата за роботу у святкові і неробочі дні не виплачується у подвійному розмірі;
- ч.1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці»: так як водію ОСОБА_6 та трактористу ОСОБА_5 за вихід на роботу 05.11.2017 року для отримання заробітної плати за жовтень 2017 року не було нараховано та невиплачено заробітну плату за години відпрацьовані в цей день, згідно вимог ст. 107 КЗпП України, чим порушено вимоги ч.1 ст.94 КЗпП України «заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу» та ч.1 ст.1 ЗУ «Про оплату праці» «заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу». У розрахунково-платіжних відомостях з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників з 2017 року по березень 2018 року відсутні засвідчувальні підписи працівників про отримання заробітної плати, що є також порушенням вимог ч. 1 ст.94 КЗпПУ країни та ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці»;
- ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», пункт 4, 5 постанови КМУ № 1078: перевіркою відомостей нарахування та виплати заробітної плати за 2017 рік встановлено: заробітна плата у травні 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 склала 3200,00 грн., у серпні 2017 року нараховано індексацію заробітної плати на 100,00 гривень - що склало 3300,00 грн., у жовтні 2017 року разом індексацією заробітної плати склала 3300 грн. Відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (із змінами, зокрема внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013) (далі - Порядок), передбачено, що значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (окладів). Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення заробітної плати перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення заробітної плати. Якщо розмір підвищення заробітної плати не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення заробітної плати, сума індексації у цьому місяці розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін - ІСЦ- за серпень -жовтень 2017 року становив 103,1 % (0,999 х 1,020 х 1,012 х 100), тобто перевищив поріг індексації (103 %), тому у грудні 2017 року проведення індексації здійснюється на величину приросту ІСЦ - 24,0 % (1,041 х 1,041 х 1,038 х 1,037 х 1,031 х 1,031 х 100 - 100). Індексації підлягає частина доходу, що не перевищує прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у листопаді 2017 року - 1684 грн, у грудні 2017 року - 1762 грн). Величина приросту ІСЦ для нарахування суми індексації у жовтні 2017 року, становить 20,3 %. Сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту ІСЦ, поділеного на 100. Сума індексації доходу дорівнює 341,85 грн (1 684 х 20,3 : 100), тобто значно вище, ніж підвищувалась заробітна плата у ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9;
- ч.ч. 1, 2, 3 ст.115 Кодексу законів про працю України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці»: згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за січень, лютий, березень, квітень, та травень 2017 року встановлено, що заробітна плата за відпрацьований місяць нарахована до виплати однією виплатою, чим порушено вимоги ч.1,2 та 3 ст.115 КЗпПУ країни та ч.1 і 3 ст.24 ЗУ «Про оплату праці», тобто, заробітна плата повинна виплачуватись працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Таким чином, граничні строки виплати зарплати - не пізніше 22 числа за першу половину поточного місяця, не пізніше 7 числа наступного місяця - за другу половину;
- ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України: водія ОСОБА_4 було звільнено в зв'язку з закінченням дії трудового договору з 10.06.2017 року, наказ про звільнення № 3 від 10.06.2017 року, був нарахований остаточний розрахунок не в повному обсязі, тобто без компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований час. Також, тракториста ОСОБА_5 було звільнено за згодою сторін з 31.10.2017 року, наказ про звільнення № 4 від 31.10.2017 року, був нарахований остаточний розрахунок не в повному обсязі, тобто без компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований час. Так, відповідно до вимог п. 2.26 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» «днем звільнення вважається останній день роботи». Водія ОСОБА_4 звільнено 10.06.2017 року наказом №3 про припинення трудового договору, але у розрахунково-платіжній відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за червень 2017 року від 07.06.2017 року відсутній підпис про отримання коштів належних при звільненні. Тракториста ОСОБА_5 звільнено 31.10.2017року наказом №4 про припинення трудового договору, але, у розрахунково-платіжній відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за жовтень 2017 року від 05.11.2017 року відсутній підпис про отримання коштів належних при звільненні. Цими розрахунково-платіжними відомостями з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників не підтверджується здійснення остаточного розрахунку при звільненні;
- ч. 1 ст.117 Кодексу законів про працю України: у зв'язку з порушенням вимог ч.1 ст.116 КЗпП України порушені вимоги ч.1 ст117 КЗпП України, а саме: роботодавець повинен нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
27 квітня 2018 року на підставі акта інспекційного відвідування № ДН-492/262/АВ, у зв'язку з виявленими порушеннями Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис про усунення виявлених порушень № ДН-492/262/АВ/П, яким зобов'язано ФОП ОСОБА_1 усунути вище вказані порушення до 04.05.2018 року.
Примірник акта інспекційного відвідування № ДН-492/262/АВ та припис про усунення виявлених порушень направлено ФОП ОСОБА_1 поштою 02.05.2018 року.
Судом встановлено, що 15.05.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області з метою контролю стану виконання раніше виданого припису від 27.04.2018 року № ДН-492/262/АВ/П, за № ДН-619 внесення до Реєстру інспекційних відвідувань та рішень інспектора праці про відвідування роботодавця, прийнято наказ № 388-І про проведення у період з 17.05.2018 року по 18.05.2018 року інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.
На підставі вказаного наказу видано направлення на проведення інспекційного відвідування № 141/4.2-11 від 16.05.2018 року.
У період з 17.05.2018 року по 18.05.2018 року на підставі наказу № 388-І від 15.05.2018 року та направлення на перевірку № 141/4.2-11 від 16.05.2018 року, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства про працю з питань повноти нарахувань та термінів виплати заробітної плати, здійснення остаточного розрахунку при звільненні, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, фізичної особи, яка використовує найману працю № ДН-492/262/АВ-ДН619/П262 (а.с. 134-192).
Вказаною перевіркою встановлено невиконання припису про усунення виявлених порушень № ДН-492/262/АВ/П від 27.04.2018 року та порушення вимог законодавства, аналогічні наведеним у акті інспекційного відвідування № ДН-492/262/АВ.
18.05.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення № ДН619/262/АВ/П/ПТ/ПС, якою встановлено порушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП в частині невиконання вимог припису від 27.04.2018 року № № ДН-492/262/АВ/П, та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 850 грн.
Примірник акта інспекційного відвідування № ДН-492/262/АВ-ДН619/П262 та постанова по справі про адміністративне правопорушення № ДН619/262/АВ/П/ПТ/ПС направлені ФОП ОСОБА_1 поштою 21.05.2018 року.
21.05.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято:
- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-492/262/АВ/МГ/ІП-ФС/285, якою на ФОП ОСОБА_1, на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.;
- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-492/262/АВ/МГ/ІП-ФС/287, якою на ФОП ОСОБА_1, на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 3723,00 грн.
Правомірність винесених Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанов є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дотримання цих критеріїв вказує на правомірність рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V) визначені правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Згідно статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону № 877-V органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов'язані: повно, об'єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом
За приписами частини першої статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема: перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);
звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред'явили документи, передбачені цим абзацом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) (далі - Порядок).
Так, пунктом 5 Порядку визначено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.
Згідно пунктів 8, 9 Порядку про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Пунктами 11, 12 Порядку передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;
4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;
5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;
6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобамитаудіо-,тфото- та відеотехніки;
7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.
Вимога інспектора праці про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов'язковою для виконання.
Згідно пункту 14 Порядку під час проведення інспекційного відвідування об'єкт відвідування має право:
1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;
2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі:
відсутності службового посвідчення;
якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню;
якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку;
3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису;
4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об'єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником;
5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов'зки;
6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;
7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об'єкта відвідування;
8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці;
9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.
Разом з тим, за приписами частини 3 статті 6 Закону № 877-V суб'єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Частинами 1, 2 статті 7 Закону № 877-V передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою.
Аналізуючи викладені положення чинного законодаства, суд погоджується з думкою відповідача про те, що у разі проведення позапланового заходу відповідний орган державного нагляду (контролю) не обмежений правом на здійснення такої перевірки лише за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення позапланового заходу до дня здійснення цього заходу.
Судом встановлено, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області направлення на проведення інспекційного відвідування № 112/4.2-11 від 24.04.2018 року та направлення на проведення інспекційного відвідування № 141/4.2-11 від 16.05.2018 року вручені ФОП ОСОБА_1 в перший день перевірки, тобто у 26.04.2018 року та 17.05.2018 року відповідно, що підтверджено підписом ОСОБА_1 на примірнику направлення на проведення інспекційного відвідування.
В своєму позові позивач посилається, що перевірку було проведено з порушенням передбаченого порядку її проведення, а саме відсутній наказ про проведення перевірки та невідомі підстави проведення перевірки, та перевірка не передбачена річним планом.
Проте суд вказує, що означені перевірки ФОП ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства про працю з питань повноти нарахувань та термінів виплати заробітної плати, здійснення остаточного розрахунку при звільненні не були плановими заходами, про що сам позивач вказує у своєму позові.
При цьому, судом встановлено, що перевірка, проведена у період з 26.04.2018 року по 27.04.2018 року, призначена наказом № 312-І від 20.04.2018 року, у зв'язку з надходженням електронного звернення працівника ОСОБА_10 від 11.04.2018 року щодо порушення стосовно нього законодавства про працю, за дорученням Держпраці від 17.04.2018 року № 1883/4.1/4.1-зв-18 (вх. № 85/04 від 17.04.2018 року управління з питань праці).
Перевірка, проведена у період з 17.05.2018 року по 18.05.2018 року, призначена наказом № 27П від 24.05.2018 року, з метою контролю стану виконання раніше виданого припису від 27.04.2018 року № ДН-492/262/АВ/П.
Так, за вимогами пункту 25 Порядку стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо об'єкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень.
За викладених обставин можливо стверджувати, що інспектор, який проводив перевірку був допущений до її проведення без зазначення жодних підстав щодо неправомірності його дій з посиланням на порушення процедури проведення перевірки, на об'єкті, що перевірявся, не складено акт недопуску до перевірки, та не надано будь-яких доказів в підтвердження зазначеного, доказів оскарження наказів про проведення перевірки № 312-І від 20.04.2018 року та № 27П від 24.05.2018 року позивачем не надано, а тому посилання позивача стосовно порушення порядку проведення перевірки суд вважає необґрунтованими.
В судовому засіданні 15.11.2018 рогку в якості свідка був допитаний ОСОБА_10, який зазначив, що до відповідача з питання проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства про працю не звертався, претензій до ФОП ОСОБА_1, як роботодавця, не має.
Разом з тим доводи позивача про те, що працівники підприємства не мають претензій до ФОП ОСОБА_1 судом не приймаються, оскільки не спростовують наявність підстав для призначення перевірки (наявність електронного звернення працівника ОСОБА_10 від 11.04.2018 року) та не доводять відсутність порушень дотримання вимог законодавства про працю з питань повноти нарахувань та термінів виплати заробітної плати, здійснення остаточного розрахунку при звільненні, які були виявлені під час перевірки.
Крім того, суд зазначає, що відсутність претензій з боку працівників не може свідчити про відсутність правопорушень вимог трудового законодавства або спростовувати їх наявність в разі виявлення таких під час перевірки.
Щодо виявлених порушень суд зазначає, що згідно пункту 19 та пункту 20 Порядку, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 23 Порядку).
Судом встановлено, що припис від 27.04.2018 року № ДН-492/262/АВ/П ФОП ОСОБА_1 не оскаржувався, рішення про скасування останнього в матеріалах справи відсутнє.
Кодексом законів про працю України врегульовані трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Статтею 71 Кодексу законів про працю України визначено, що робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.
Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках:
1) для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків;
2) для відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, загибелі або псування майна;
3) для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів;
4) для виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення.
Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
Робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі (частина 1 статті 72 Кодексу законів про працю України).
Згідно статті 74 Кодексу законів про працю України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
За приписами частин 4, 5 статті 79 Кодексу законів про працю України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.
Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.
У відповідності до частини 5 статті 80 Кодексу законів про працю України забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.
За приписами частин 1 та 2 статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку (частина 6 статті 95 Кодексу законів про працю України).
Відповідно до частин 1-3 статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.
Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Приписами частин 1-3 статті 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Відповідно до статті 33 наведеного закону, в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Щодо приписів в частині дотримання вимог статті 116 Кодексу законів про працю України суд зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно вимоги статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша) (п.2.5 Інструкції № 58).
Відповідно до статті 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно частини 1 статті 230-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з невиконанням законних вимог посадових осіб цих органів або створенням перешкод для діяльності цих органів.
Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, - штраф до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов, зокрема про накладення адміністративного стягнення (статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Судом встановлено, що припис від 27.04.2018 року № ДН-492/262/АВ/П ФОП ОСОБА_1 не оскаржувався, рішення про скасування останнього в матеріалах справи відсутнє.
На підставі викладеного, постанова по справі про адміністративне правопорушення № ДН619/262/АВ/П/ПТ/ПС від 18.05.2018 року, якою встановлено порушення, передбачене ст.188-6 КУпАП в частині невиконання вимог припису від 27.04.2018 року № № ДН-492/262/АВ/П, та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 850 грн., винесена правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України, а тому відсутні підстави для скасування її судом.
Згідно частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Згідно абзацу 3, 4 та 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:
порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;
недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;
порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.
Судом встановлено згідно табелів обліку використовування робочого часу встановлено: за квітень 2017 року ОСОБА_6 відпрацював 19 днів по 8 годин, проте у графі «днів присутності» зазначено, що відпрацьовано «20/159», ОСОБА_5 за квітень 2017 року відпрацював 19 робочі днів по 8 годин, але, згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за квітень 2017 року, виплачено заробітну плату за 16 робочих днів; за березень 2018 року ОСОБА_6 відпрацював 19 днів по 8 годин та 1 день 7 днів, проте у графі «днів присутності» зазначено, що відпрацьовано «21/167», згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за березень 2018 року виплачено заробітну плату за 21 робочий день; за січень 2018 року ОСОБА_6 відпрацював 21 день по 8 годин, проте у графі «днів присутності» зазначено, що відпрацьовано «21/160», але згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за січень 2018 року, виплачено заробітну плату за 21 робочий день.
Згідно розрахунково-платіжної відомості з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за квітень 2017 року, ОСОБА_6 нарахована до виплати заробітна плата за 19 календарних дні в розмірі 2864,00 грн.; в такому ж розмірі нарахована до виплати заробітна плата за травень та червень 2017 року за 20 відпрацьованих календарних днів, що вказує на те, що заробітна плата нараховується одним розміром, без урахування відпрацьованого часу.
Згідно наданої відомості нарахування та виплати заробітної плати за жовтень 2017 року від 05.11.2017 р., працівники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 отримали заробітну плату у вихідний день - 05 листопада 2017 року (неділя). Окрім того, згідно табелів обліку використовування робочого часу за листопад 2017 року ОСОБА_6 05 листопада 2017 року не працював.
Ні на час інспекційного відвідування, ні в ході розгляду справи пояснень з питань роботи працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вихідний день 05 листопада 2017 року та відповідно оплати такої праці не було надано.
Судом встановлено, що у розрахунково-платіжних відомостях з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників з січня 2017 року по березень 2018 року відсутні засвідчувальні підписи працівників про отримання заробітної плати в графі «підпис про отримання».
Згідно розрахунково-платіжних відомостей з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників, заробітна плата у травні 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 склала 3200,00 грн., у серпні 2017 року нараховано індексацію заробітної плати на 100,00 гривень - що склало 3300,00 грн., у жовтні 2017 року разом індексацією заробітна плата склала 3300 грн.
Так, відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (із змінами, зокрема внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013) (далі - Порядок), передбачено, що значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (окладів). Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення заробітної плати перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення заробітної плати. Якщо розмір підвищення заробітної плати не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення заробітної плати, сума індексації у цьому місяці розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін - ІСЦ- за серпень -жовтень 2017 року становив 103,1 % (0,999 х 1,020 х 1,012 х 100), тобто перевищив поріг індексації (103 %), тому у грудні 2017 року проведення індексації здійснюється на величину приросту ІСЦ - 24,0 % (1,041 х 1,041 х 1,038 х 1,037 х 1,031 х 1,031 х 100 - 100). Отже індексації підлягає частина доходу, що не перевищує прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у листопаді 2017 року - 1684 грн, у грудні 2017 року - 1762 грн). Величина приросту ІСЦ для нарахування суми індексації у жовтні 2017 року становить 20,3 %. Сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту ІСЦ, поділеного на 100. Сума індексації доходу дорівнює 341,85 грн (1684 * 20,3 : 100), тобто значно вище, ніж підвищувалась заробітна плата у ОСОБА_6 та ОСОБА_5
Згідно розрахунково-платіжних відомостей з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року встановлено, що заробітна плата за відпрацьований місяць нарахована до виплати однією виплатою.
Також судом встановлено, що водія ОСОБА_4 було звільнено в зв'язку з закінченням дії трудового договору з 10.06.2017 року наказом про звільнення № 3 від 10.06.2017 року. Згідно розрахунково-платіжних відомостей з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за червень 2017 року ОСОБА_4 нараховано заробітну плату за 7 робочих днів у розмірі 1120 грн.. Дані про компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований час відсутні.
Тракториста ОСОБА_5 було звільнено за згодою сторін з 31.10.2017 року наказом про звільнення № 4 від 31.10.2017 року. Згідно розрахунково-платіжних відомостей з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників за жовтень 2017 року від 05.11.2017 року ОСОБА_5 нараховано заробітну плату за 21 робочий день у розмірі 3200 грн.. Дані про компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований час відсутні.
Крім того, у вказаних розрахунково-платіжних відомостях з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників відсутні підписи про отримання коштів належних при звільненні. Отже, цими розрахунково-платіжними відомостями з нарахування та виплати заробітної плати найманих працівників не підтверджується здійснення остаточного розрахунку при звільненні.
Досліджуючи спірні правовідносини, суд виходить із того, що спростування встановленим перевіркою порушенням вимог Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці» та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, позивачем не надано, будь-яких належних доказів на спростування виявлених порушень до суду не подано.
За викладених обставин, суд відмовляє у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 22 листопада 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 27 листопада 2018 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 27 листопада 2018 року.

Суддя (підпис) С. В. Прудник