Справа № 815/1057/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 р. м.ОдесаСправа № 815/1057/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П. час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюк Г.В.
суддів: Потапчук В.О.
Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в якій просив визнати протиправним рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 11.10.2017 року за № 856056 "Про відмову у переведенні з виду на вид" та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі перевести ОСОБА_4 з 12 червня 2017 року на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII у розмірі 60% усіх складових заробітної плати на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 15.05.2017 року №06-36/845 та від 15.05.2016 року №06-36/846, виданих Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області, мотивуючи його тим, що враховуючи вимоги п. 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII ОСОБА_4 має право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", так як основною вимогою даного Закону є наявність стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року не менше 10 років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року у позові відмовлено.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції не врахував наявність довідки ТОВ «Агрофірма Удич» та наявності загального стажу 35 років.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 12.06.2017 року звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеса із заявою про переведення із пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" (а.с.15).

Як вбачається з матеріалів справи до заяви позивачем надано трудову книжку, довідку про заробітну плату та документи про стаж (з/б а.с.15).

Відповідачем, у відповідь на вказану заяву, прийнято рішення за №856056 від 23.06.2017 року, яким позивачу відмовлено у переведенні з одного виду пенсії на інший та зазначено, що загальний стаж роботи ОСОБА_4 складає 33 роки і 1 місяць, а до загального стажу не враховано період роботи в ТОВ "Агрофірма Удич" з 01.06.2007р по 01.04.2009р та період роботи в ТОВ "Слов'янка" з 19.09.2009р по 17.02.2012р оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Право на пенсію позивач набуде за умови наявності загального страхового стажу 35 років (а.с.46).

Листом №18627/02 щодо перевірки пенсійної справи від 02.10.2017 року Головне управління ПФУ в Одеській області повернуло пенсійну справу ОСОБА_5 на доопрацювання до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі.

Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі 11.10.2017 року прийнято рішення № 856056 "Про відмову у переведенні з виду на вид (на заміну рішення про відмову у переведенні з виду на вид № 856056 від 23.06.2017 року)" де відмова у призначенні пенсії як державному службовцю ґрунтувалась на тому, що стаж державної служби складає 14 років 1 місяць при загальному стажі роботи 33 роки 1 місяць. До загального стажу не враховано період роботи в ТОВ "Агрофірма Удич" з 01.06.2007 року по 01.04 2009 року та період роботи в ТОВ "Слов'янка" з 19.09.2009 року до 17.02.2012 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5.

Не погоджуючись із вищевказаним, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду жодних документів, доказів чи будь якої іншої інформації на підтвердження сплати страхових внесків за період роботи позивача в ТОВ "Слов'янка" чи на будь яковому іншому підприємстві, установі чи організації, які б підтверджували наявність необхідного 35-річного страхового стажу у позивача для призначення йому пенсії відповідно до Закон України "Про державну службу".

П'ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із № 1058-IV застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (оплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому загоном порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

В статті 11 Закону № 1058-IV зазначено, які особи підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню особи.

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015р. (далі - Закон України №889-VIII) втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р. (далі - Закон України №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закон України №3723-ХІІ, в якому вказано, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

В свою чергу, відповідно до ст.37 Закон України №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

До досягнення віку, встановленого першим реченням частини першої цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року;

60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Тобто, п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII за умови, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах державної служби, дає право особам претендувати на пенсію відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до розділу IІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній форм.

Пунктом 2 вищевказаної статті Закону № 1058-IV - обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію - для осіб, зазначених у пунктах 7 - 9, 12 - 14, 17 і 18 статті 11 цього Закону.

Отже, до страхового стажу законом віднесено період, у якому особа підлягала загальнообов'язковому державному страхуванню та за який сплачені страхові внески, зокрема, органами, які виплачують цій особі заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу та ними подано відомості про застрахованих осіб.

Крім цього, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй Постанові від 20 лютого 2018 року №641/5501/17.

Таким чином, враховуючи те, що позивач при зверненні до органів Пенсійного фонду України надав всі необхідні документи, про недоліки яких чи посилання на їх відсутність у спірному рішенні не зазначено, посилання відповідача на неможливість врахування у позивача необхідного страхового стажу до загального стажу за період роботи в ТОВ "Агрофірма Удич" з 01.06.2007 року по 01.04.2009 року та період роботи в ТОВ "Слов'янка" з 19.09.2009 року по 17.02.2012 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу, є безпідставними, оскільки вини позивача у цьому немає, такі відомості відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» подаються підприємствами, установами, організаціями, які виплачуються заробітну плату, грошове забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із запису у трудовій книжці (з/б а.с.25, а.с.26), позивач з 06.11.2014 року по 30.12.2016 року працював на посаді начальника управління контролю за розсадництвом, плодоовочевництвом, виноградарством та органічною продукцією Державної інспекції сільського господарства в Одеській області. Тобто, на момент набрання чинності Законом України №889-VIII позивач займав посаду державної служби та мав не менш як 10 років стажу державного службовця, а тому позивач підпадає під вимоги п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

Також, в матеріалах справи наявна довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 10.11.2017 року № 11 за період роботи позивача в ТОВ "Агрофірма Удич" з 01.06.2007 року по 01.04.2009 року, видана ТОВ Агрофірма "Удич" на ім'я ОСОБА_4, відповідно до якої на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок) (а.с.31).

Стосовно позовних вимог позивача про зобов'язання пенсійного фонду перевести ОСОБА_4 з 12 червня 2017 року на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

При цьому, Вищий адміністративний суд України у постанові від 28.07.2015 року у справі № 566/1915/13 зазначив, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З аналізу норм Положення вбачається, що процедура розгляду питання видачі спірної довідки, підстави її надання чи відмови у наданні імперативно у вказаному акті не врегульовані, а рішення про видачу певної довідки або про відмову у її видачі приймається за результатами розгляду наданих заявником документів з урахуванням обставин, які існують у кожному конкретному випадку.

Таким чином, зобов'язання пенсійного фонду перевести ОСОБА_4 з 12 червня 2017 року на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" є втручанням у його дискреційні повноваження, що додатково свідчить про безпідставність такої вимоги та про неможливість її задоволення.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що захистом порушеного права позивача з урахуванням того, що в матеріалах справи наявна довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 10.11.2017 року № 11 за період роботи позивача в ТОВ "Агрофірма Удич" з 01.06.2007 року по 01.04.2009 року, видана ТОВ Агрофірма "Удич" на ім'я ОСОБА_4, відповідно до якої на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок) (а.с.31) є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву про переведення ОСОБА_4 з 12 червня 2017 року на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII у розмірі 60% усіх складових заробітної плати на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 15.05.2017 року №06-36/845 та від 15.05.2016 року №06-36/846, виданих Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області.

З огляду на викладене, оскаржуване позивачем Рішення суду першої інстанції не можна вважати таким, що прийнято відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його скасування.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з'ясувано судом обставин, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 245, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року, - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року по справі № 815/1057/18, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 11.10.2017 року за № 856056 "Про відмову у переведенні з виду на вид (на заміну рішення про відмову у переведенні з виду на вид № 856056 від 23.06.2017 року)"

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повторно розглянути заяву про переведення ОСОБА_4 з 12 червня 2017 року на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII у розмірі 60% усіх складових заробітної плати на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 15.05.2017 року №06-36/845 та від 15.05.2016 року №06-36/846, виданих Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.