Справа № 759/17907/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ №759/17907/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23 серпня 2018 року (суддя Величко Т.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними, стягнення компенсації за втрату частини доходу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у якому просив:

- визнати дії відповідача щодо відмови йому у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії протиправними;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати суми пенсії, нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року за період з 26.06.2013 по 30.06.2014 відповідно до індексу споживчих цін в сумі 29 465, 57 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак суд першої інстанції всупереч даної норми витребував докази у позивача, також зазначає, що у листі ГУ ПФУ в м. Києві від 14.11.2017 відповідачем підтверджується несвоєчасна виплата заборгованості недосплаченої суми пенсії.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині відмови ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку пенсії у зв'язку із збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців та зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 25.05.2012 № 21/3/2-1647/2626, наданої Фінансово-економічним управлянням Служби безпеки України та здійснити відповідні виплати з 26 червня 2013 року (а.с.10-12).

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2017 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проведено перерахунок пенсії та в червні 2014 року нарахована сума заборгованості за період з 26.06.2013 по 30.06.2014 в розмірі 29759, 91 грн.

28.10.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою сум перерахованої пенсії на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 у справі № 759/20994/13-а.

Листом від 14.11.2017 року № 27295/03/М-2603 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило Миронову С.В. про відсутність правових підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Така відмова мотивована тим, що виплата недоплаченої пенсії за рішенням суду має разовий характер, а тому на спірні правовідносини не поширюється дія ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків виплати пенсії, однак, згідно листа відповідача ( а.с.14) від 14.11.2017 року №27295/03/М-2603 не вбачається порушення строку виплати пенсії за рішенням суду, на які б посилався відповідач та посилання на постанову Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 та позивач не надав суду докази, як на підставу заявлених позовних вимог на які посилався у позовній заяві, а саме про порушення строків виконання рішення суду, оскільки розрахунок складено 04.06.2014 (а.с.15) про дату отримання ним грошових коштів на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 та про їх розмір згідно розрахунку (а.с.15), з яких суд міг перевірити строк невиконання судового рішення та розмір компенсації, а тому позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - закон №1058-IV) передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам трати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації зазначеного Закону та затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як виплати грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2,3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, та визначає поняття "доходи" - доходи громадян, які не мають разового характеру : пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Частиною 2 статті 2 Закону №2050-ІІІ визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відтак, у розумінні Закону №2050-ІІІ пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого роду проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно п. 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків виплати пенсії, оскільки у розумінні Закону України №2050-III пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що нараховану на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 пенсію було виплачено у лютому 2017 року, і такі обставини були визнані та підтверджені представником Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про протиправність відмови відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрачених доходів та зобов'язання відповідача виплатити таку компенсацію.

Разом з тим, позивач просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати суми пенсії, нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року за період з 26.06.2013 по 30.06.2014 відповідно до індексу споживчих цін в сумі 29 465, 57 грн.

Колегія суддів вважає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не наділений повноваженнями перебирати на себе функцію здійснення розрахунку та нарахування коштів замість органу, на який покладено такі повноваження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №681/423/15-а.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, стягнення компенсації за втрату частини доходу задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини щомісячних сум заборгованості пенсії за період з 26.06.2013 по 30.06.2014 включно, у зв'язку з порушенням строків виплати пенсійного забезпечення, нарахованого на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою від 21.02.2001 №159.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.А. Губська

Є.О. Сорочко