Справа № 826/1612/17
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1612/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк народний капітал» про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національного банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк народний капітал» про визнання протиправним та скасування рішення «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк народний капітал» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» № 176-рш/БТ від 28.07.2016.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було досліджено надані позивачем докази на обґрунтування зазначеної ним правової позиції, та не з'ясовано правомірність використання та посилань на норми підзаконних актів НБУ, що не пройшли державної реєстрації.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи до судового засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, що не заважає розгляду справи за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є акціонером ПАТ «Банк народний капітал» та власником простих іменних акцій в кількості 22 139 890 штук номінальною вартістю 0,5 грн., загальною номінальною вартістю 11 069945,00 грн., що складає 9,0696% частки статутному капіталі.

За результатами нагляду за дотриманням Банком вимог банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України з питань розкриття інформації про структуру власності було встановлено, що структура власності банку не відповідає вимогам прозорості, установленим п. 6 Положення про порядок подання відомостей про структуру власності банку, затвердженого постановою Правління Національного банк України від 21.05.2015 № 328.

14.04.2016 Банк на виконання вимог НБУ подав план заходів Публічного акціонерного товариства «Банк народний капітал» по капіталізації банку у відповідності із вимогами законодавства №11- 16/276, яким було передбачено перелік першочергових заходів.

27.07.2016 Департаментом реєстраційних питань та ліцензування за результатами нагляду за дотриманням Публічним акціонерним товариством «Банк народний капітал» вимог банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України винесено доповідну записку №В/24-0003/77684/БТ, якою закріплено, що ні Банк, ні його учасники не зможуть привести структуру власності Банку у відповідність до вимог чинного законодавства, щодо її прозорості в строки, визначені Банком та запропоновані Національним банком України.

Крім того, згідно висновків, викладених у Доповідній записці зазначено, що власники істотної участі в Банку неодноразово порушували порядок набуття істотної участі в ньому, за що до них застосовувалися заходи впливу, зокрема, штрафи та тимчасове до усунення порушення позбавлення права голосу придбаних акцій у період часу з жовтня 2013 року до квітня 2015 року, що додатково свідчить про недбалість акціонерів (учасників) Банку до питання прозорості структури власності, а відтак застосування заходів, як віднесення Банку до категорії проблемних є адекватним заходом впливу до Банку.

28.07.2016 правлінням Національного банку України було враховано висновки вищевказаного Департаменту щодо відповідності структури власності Банку вимогам прозорості, та прийнято рішення № 176-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк народний капітал» до категорії проблемних та впровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що порушує вимоги Господарського кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що Банком не приведено свою діяльність у відповідність до вимог нормативно-правових актів, а дії та рішення Національного банку України відповідали вимогам закону. Крім того, судом було враховано, що позивач не є власником істотної участі у статутному капіталі Банку.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про Національний банк України», банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України, встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку.

Приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про Національний банк України», передбачено, що НБУ у межах своїх повноважень сприяє дотриманню стабільності банківської системи, і відповідно до п. 8 ст. 7 вказаного Закону здійснює банківське регулювання та нагляд.

Як вказано вище, 28.07.2016 було прийнято рішення № 176-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Народний Капітал" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку".

Відповідно до вимог ч.ч. 6 - 7 ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність», проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України та зобов'язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів.

Разом з тим, станом на момент винесення спірного рішення для набуття істотної участі в Публічному акціонерному товаристві "Банк Народний Капітал" було подано всього два документа: 27.04.2016 - щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для погодження набуття істотної участі в Банку в розмірі 11,736% капіталу Банку; 30.06.2016 - шодо ОСОБА_6 (громадянин Кіпру) для набуття істотної участі опосередковано через Асе Ноldings limited (компанія зареєстрована за законодавством Кіпру) в розмірі 14,1773% статутного капіталу Банку.

У процесі розгляду пакету документів на набуття істотної участі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, було встановлено ознаку відсутності бездоганної репутації у ОСОБА_4

Пакет документів ОСОБА_6 не відповідав вимогам законодавства для осіб, які мають намір набути істотну участь у Банку. Відтак, Комітет нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем рішенням від 27.07.2016 № 362 заборонив йому набувати опосередковану істотну участь у Банку.

Крім того, акціонери Банку: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_5 18.12.2015 подавали Національному банку України повідомлення та пакет документів для погодження спільного набуття істотної участі в Банку в розмірі 36,5466% статутного капіталу Банку.

Однак, з огляду на невідповідність їх фінансового стану вимогам Національного банку України на підставі ст. 34 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Комітет рішенням від 23.03.2016 № 161 заборонив зазначеним особам набувати істотну участь у Банку.

В контексті наведених обставин та норм закону вбачається, що якщо проблемний банк не привів свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі до нормативно-правових актів НБУ, то НБУ має право застосувати до останнього заходи впливу, що і стало підставою для прийняття рішення № 176-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Народний Капітал" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

Вимоги та порядок подання банками відомостей про структуру власності банку Національному банку України, визначені у Положенні № 328.

Згідно з пунктом 4 розділу 1 Положення № 328, структура, власності банку має відповідати вимогам прозорості, визначеним цим Положенням. Структура власності банку є прозорою, якщо одночасно виконуються такі вимоги:

Відомості про структуру власності банку дають змогу визначити: усіх осіб, які мають пряму та/або опосередковану істотну участь у банку або можливість значного або вирішального впливу на управління та/або діяльність банку; усіх ключових учасників банку та всіх ключових у часників усіх юридичних осіб у ланцюгу володіння корпоративними правами банку, характер особами, зазначеними вище: документи про структуру власності банку відповідають вимогам цього Положення; відомості про структуру власності банку подано до Національного банку та розміщено на веб-сайті банку в мережі Інтернет (в окремому розділі з назвою «Структура власності банку» та на сторінках Офіційного інтернет-представництва Національного банку за формою, визначеною Національним банком).

Структура власності банку є непрозорою, якщо вона не відповідає вимогам щодо прозорості, визначеним у цьому пункті, а також за наявності обставин, визначених у пунктах 5 і 6 цього розділу.

Відповідно до пункту 6 розділу І Положення № 328, за наявності в Національного банку України підстав уважати, що заявлена структура власності банку не відповідає дійсності, зокрема, що будь-яка особа, яка входить до складу десяти найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності банку, є номінальним (довірчим) власником, тобто особою, яка володіє акціями або частками юридичної особи на користь (в інтересах) іншої особи (кінцевого бенефіціарного власника) та виконує юридично значущі дії щодо таких акцій або часток лише на підставі інструкцій і вказівок кінцевого бенефіціарного власника, Національний банк має право запитати в такої особи додаткові документи, у тому числі, документ для оцінки фінансового/майнового стану такої особи та для з'ясування прозорості структури власності банку, а також установити строк для надання таких документів.

У разі неподання достатніх доказів того, що заявлена структура власності банку відповідає дійсності, у тому числі, в разі встановлення Національним банком незадовільного фінансового/майнового стану принаймні двох осіб, які входять до складу десяти найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності банку та сукупно володіють не менше ніж п'ятьма відсотками сукупної участі в банку, або однієї особи, яка володіє не менше ніж десятьма відсотками сукупної участі в банку, Національний банк має право визнати таку структуру власності банку непрозорою (абзац п'ятий пункту 6 розділу І Положення № 328).

Згідно з пунктом 7 розділу І Положення № 328, у разі невідповідності структури власності банку вимогам щодо її прозорості, визначеним цим Положенням, Національний банк пропонує банку привести структуру власності банку у відповідність до цих вимог. Якщо структуру власності банку не приведено у відповідність до вимог щодо її прозорості в строк, установлений Національним банком. Національний банк визнає структуру власності банку непрозорою, про що повідомляє банк у листі.

Суд першої інстанції вірно вказав, що станом на 28.07.2016, структура власності Публічного акціонерного товариства «Банк Народний Капітал» не була приведена у відповідність до вимог Положення № 328, а саме: не було подано документів для підтвердження майнового стану найбільших остаточних ключових учасників банку, не було подано жодних доказів того, що заявлена структура власності банку відповідає дійсності, не було виконано заходів, передбачених листом 14.04.2016 № 11-16/276 з метою захисту інтересів вкладників та кредиторів банку.

Вірно вказано Окружним адміністративним судом і те, що Національний банк України відповідно до законодавства наділений виключними повноваженнями самостійно визначати адекватність застосованого заходу впливу виявленим порушенням, оскільки саме Національний банк України як суб'єкт владних повноважень наділений правом оцінювати показники діяльності банку.

Крім того, прийняття рішень про віднесення банку до категорії проблемних та до категорії неплатоспроможних (та визначення строків їх прийняття в межах передбаченого законодавством періоду) є виключним (дискреційним) повноваженням Національного банку України.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № К.(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року па 316-й нараді та частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів, рішення Національного банку України про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк народний капітал» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку є обгрунтованим і прийнятим відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність».

В частині доводів апелянта щодо винесення рішення Національного банку України № 176-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк народний капітал» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» на підставі Положень, які не пройшли державну реєстрацію, то суд апеляційної інстанції відхиляє зазначені доводи, оскільки вони жодним чином не спростовують наявність факту порушення Публічним акціонерним товариством «Банк Народний Капітал» положень, якими регулюється банківська діяльність, та факт неприведення діяльності банку до встановлених нормативів.

Суд першої інстанції вірно вказав, що рішення Національного банку України № 176-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк народний капітал» було введено в дію на тимчасовий строк (до 180 днів), окрім того було вичерпано фактом не розкриття відомостей про структуру власності Банку, а саме, неподанням в установлений строк достатніх доказів того, що заявлена структура власності банку відповідає дійсності, у тому числі, з огляду на встановлення незадовільного фінансового стану осіб, які входять до складу десяти остаточних ключових власників банку.

Разом з тим, як вказано НБУ, рішення № 176-рш/БТ акціонерами не оскаржувалось, а навпаки останні погодились з позицією НБУ про що свідчить подання плану заходів, повторне доопрацювання плану №11-16/276 та спроба прийняти рішення щодо ліквідації ПАТ «Банк народний капітал» (лист від 16.01.2017 №19-16/25).

Колегія суддів звертає увагу на те, що із наявного в матеріалах справи протоколу №36 позачергових Загальних зборів ПАТ «Банк народний капітал» від 16.01.2017, вбачається, що у зв'язку з невизнанням Національним банком України структури власності Банку та з метою захисту інтересів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Банк народний капітал» до порядку денного було включене питання про ліквідацію ПАТ «Банк народний капітал» з ініціативи власників, та за результатами голосування «за» ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк народний капітал» проголосували 235 789 232 голосів, що становить 100% від загальної кількості голосів осіб, які беруть участь у зборах, в тому числі за самоліквідацію Банку проголосував ОСОБА_2

Отже, на момент винесення спірного рішення позивач не заперечував його правомірність, а навпаки вживав заходів для усунення виявлених порушень, а тому ОСОБА_2 не довів суду порушення свого майнового права.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав про відсутність права ОСОБА_2, як акціонера на звернення до суду, з огляду на те, що останній володіє 9,0696 % акцій, що є меншим, ніж передбачений Законом розмір для істотної участі, а відтак останній в силу Закону не міг бути об'єктом перевірки Національного банку України.

Між тим, Верховним Судом України у постанові від 24.10.2017 у справі №805/4956/15-а, серед іншого, висловлено правову позицію, що позивач, який є акціонером банку, але не є власником істотної участі в банку, не володіє великим (значним, істотним) пакетом акцій, не може бути визнаний особою, що вправі звертатись до суду у зв'язку із втручанням органів державної влади в особі НБ України та Фонду у його суб'єктивні майнові права. Не може бути позивачем) спорах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності НБУ й акціонер з незначною кількістю акцій (приміром 0,0003 відсотка) чи акціонер, якого за рядом подібних до зазначених критеріїв максимально не можна наблизити (прирівняти) до особи, яка прямо і безпосередньо потерпіла від дій чи рішень НБ України.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В контексті наведеного, зміст порушеного майнового права позивача не співмірннй з заявленими вимогами про його захист у даному спорі.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 10.12.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук