Справа № 803/943/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/484/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Володимир-Волинського на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 803/943/18 за позовом Управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Володимир-Волинського до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

судді в 1-й інстанції - Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення - 11.07.2018 року, 12:44 год.,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 16.07.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Володимир-Волинського (далі - позивач, УВКГ м. Володимир-Волинського) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Волинській обл.) про визнання протиправними дій щодо відмови у списанні безнадійного податкового боргу у розмірі 651000,00 грн., зобов'язання розглянути питання щодо визнання вказаного податкового боргу безнадійним та його списання, з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.03.2018 №63 про списання податкового боргу з податку на прибуток в сумі 651000,00 грн., який стягнуто на підставі постанови Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2013, як безнадійного. Проте, відповідач листом від 19.04.2018 №6091/10/03/20-17-04-13 відмовив у такому списанні, мотивуючи тим, що безнадійною є заборгованість платника податків до бюджету, яка непогашена внаслідок недостатності майна такого суб'єкта господарювання за умови, що дії щодо примусового стягнення не призвели до повного погашення податкового боргу. Вважає, що дії ГУ ДФС у Волинській області щодо відмови у списанні вищевказаного боргу є протиправними, оскільки вони обґрунтовані хибними та помилковими висновками, що стали підставою для такої відмови.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт покликається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку, що термін у 1095 днів не може бути застосований до сум податкового боргу, стягнутих за рішенням суду. Апелянт вважає, що відповідач зобов'язаний у разі спливу 1095 днів з моменту виникнення податкового боргу визначити його безнадійним та списати.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС України у Волинській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України, а тому в задоволенні позовних вимог УВКГ м. Володимир-Волинського слід відмовити повністю.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2013 року у справі №803/475/13-а, стягнуто з рахунків УВКГ м. Володимир-Волинського у банках, обслуговуючих платника податків, на користь держави кошти у розмірі суми податкового боргу 774 167,18 грн. Постанова суду набрала законної сили 16.04.2013 року (а.с.8-9).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2013 року у справі №803/475/13-а розстрочено виконання вказаної постанови на шістдесят календарних місяців починаючи з липня 2013 року по червень 2018 року включно шляхом сплати відповідачем кожного місяця 9628 гривень до повного погашення заборгованості (а.с.10).

УВКГ м. Володимир-Волинського звернувся до відповідача із заявою від 20.03.2018 №63 про списання податкового боргу (а.с.6).

ГУ ДФС у Волинській обл. листом від 24.04.2018 №129 повідомило позивача про те, що списання безнадійного податкового боргу здійснюється відповідно до вимог статті 101 ПК України. Безнадійною є заборгованість платника податків до бюджету, не погашена внаслідок недостатності майна такого суб'єкта господарювання, за умови, що дії щодо примусового стягнення не призвели до повного погашення боргу (а.с.7).

Обов'язок по сплаті податків і зборів, закріплений статтею 67 Конституції України.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов'язання протягом установленого строку.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Підпунктом 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України передбачено, що безнадійний податковий борг визначений як податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Проаналізувавши вищезазначені положення законодавства та зміст пункту 102.1 статті 102 ПК України, у якому законодавцем передбачений термін у 1095 днів для стягнення суми грошових зобов'язань платника податків, не сплачених у встановлений законодавством строк, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний строк не може бути застосований до сум податкового боргу, стягнутих за рішенням суду.

Механізм списання безнадійного податкового боргу визначає Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1844/24376 (далі - Порядок №577).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку №577 під терміном безнадійний податковий борг слід розуміти: 1) податковий борг платника податків, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв'язку з недостатністю майна банкрута; 2) податковий борг фізичної особи, яка: визнана в судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; або померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; або понад 720 днів перебуває у розшуку; 3) податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України; 4) податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); 5) податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду, а для банків - на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.

Визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів (пункти 3.1, 3.2 Порядку № 577).

В силу вимог пункту 3.3 Порядку №577 списанню підлягає також розстрочений (відстрочений) податковий борг (у тому числі нараховані на такий податковий борг проценти), який визнано безнадійним відповідно до Кодексу. Рішення про списання розстроченого (відстроченого) податкового боргу, який визнано безнадійним у повному обсязі, є підставою для прийняття рішення про скасування розстрочення (відстрочення) та дострокового розірвання договору, укладеного з таким платником податків. Якщо списанню підлягає лише частина визнаного безнадійним розстроченого (відстроченого) податкового боргу, то відповідні зміни вносяться в установленому законодавством порядку до договору про розстрочення (відстрочення).

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Порядку №577 у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 Порядку (виникнення податкового боргу внаслідок форс-мажорних обставин), платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. До заяви обов'язково додаються документи, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.

За результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до переконання, що прийняття рішення про списання безнадійного податкового боргу у даному випадку є правом керівника органу доходів і зборів, а не обов'язком, як це вказує апелянт.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, прийшла до висновку про відсутність підстав, які свідчили б про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального або процесуального права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Володимир-Волинського - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 803/943/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 12.12.2018 року