Справа № 817/2320/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1495/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Монашинські сири» до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нордфокс», про скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Недашківська К.М.,

час ухвалення рішення: 12:16:22,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 03.05.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Монашинські сири» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, яким просило скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.10.2017 року № .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що факти здійснення господарських операцій ТОВ «Монашинські сири» із ТОВ «Нордфокс» повністю підтверджені первинними документами, оприбуткуванням ТМЦ в бухгалтерському обліку, відображенням господарських операцій в податковому обліку з подальшим використанням в господарській діяльності, понесенням витрат на придбання товару. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, на думку суду, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Тому суд дійшов висновку, що віднесення платником податків сум ПДВ до податкового кредиту за травень 2017 року є правомірним та обґрунтованим.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що операції між позивачем та ТОВ «Нордфокс» не містять ознак реальності, оскільки відповідно до наданих до перевірки документів встановлено документальне оформлення поставки товару (молока) та послуг суборенди для ТОВ «Монашинські сири», при цьому такі види діяльності у ТОВ «Нордфокс» відсутні. Засновником, керівником та головним бухгалтером ТОВ «Нордфокс» значиться ОСОБА_2, інші наймані працівники до 30.05.2017 року на підприємстві відсутні, в той час коли згідно з документами господарські операції з позивачем відображено в період з 19.05.2017 року до 30.05.2017 року. Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №000525 від 19.02.2016 за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 222 Кримінального кодексу України. Також апелянт вказує, що постачальниками ТОВ «Нордфокс» є суб'єкти господарювання, які здійснювали оформлення податкових накладних між собою та цим підприємством у травні 2017 року, та які в подальшому не звітувалися і не подавали декларації з ПДВ за травень 2017 року. При цьому, у контрагентів ТОВ «Нордфокс» відсутні власні основні засоби, трудові ресурси, засновник, директор, головний бухгалтер - одна особа. За даними податкової звітності та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об'єкти нерухомості у власності ТОВ «Нордфокс» також відсутні. Крім того, до перевірки представлено копії документів, проте не усіх: подорожні листи не містять погодження виїзду механіка та лікаря, не заповнено час вибуття/прибуття, кількість годин у дорозі, пункт навантаження, пункт доставки, відсутні прізвище та ініціали водія.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 19-22.09.2017 року працівники Головного управління ДФС у Рівненській області провели документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «Монашинські сири» з питань правильності нарахування та сплати податку на додану вартість за результатами проведених взаєморозрахунків з ТОВ «Нордфокс» за травень 2017 року, за результатами якої складено акт від 29.09.2017 року № 1003/17-00-14-03/40854517.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, пп. «а» п. п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за травень 2017 року на суму 423311,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Головне управління ДФС у Рівненській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 13.10.2017 року № , яким ТОВ «Монашинські сири» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 529138,75 грн., з них 423311,00 грн. основний платіж і 105827,75 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.6 даної статті податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 даної статті податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Проте зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

Як встановив суд, 17.05.2017 року ТОВ «Монашинські сири» (покупець) і ТОВ «Нордфокс» (постачальник) уклали договір № 01-05/19, предметом якого являлася поставка товару (молока коров'ячого сирого), найменування, асортимент, кількість та ціна якого узгоджувалася у видаткових накладних, які після їх підписання набували сили специфікацій.

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором, а саме отримання позивачем вказаного товару та оплати його вартості, підтверджується наступними доказами, наданими позивачем та дослідженими судом: копією вказаного договору; копіями видаткових накладних від 19.05.2017 року № РН-00001 на суму 105134 грн. 40 коп., від 19.05.2017 року № РН-000002 на суму 105563 грн. 52 коп., від 19.05.2017 року № РН-0000003 на суму 105277 грн. 44 коп., від 22.05.2017 року № РН-000004 на суму 105849 грн. 60 коп., від 23.05.2017 року № РН-000005 на суму 106042 грн. 70 коп., від 24.05.2017 року № РН-0000006 на суму 110283 грн. 84 коп., від 25.05.2017 року № РН-0000007 на суму 105134 грн. 40 коп., від 26.05.2017 року № РН-000008 на суму 115147 грн. 20 коп., від 29.05.2017 року № РН-000009 на суму 110140 грн. 80 коп., від 30.05.2017 року № РН-0000010 на суму 110712 грн. 96 коп.; копіями рахунків-фактур від 19.05.2017 року № СФ-0000025, від 22.05.2017 року № СФ-0000026, від 23.05.2017 року № СФ-0000027, від 24.05.2017 року № СФ-0000028, від 25.05.2017 року № СФ-0000027, від 26.05.2017 року № СФ-0000029, від 29.05.2017 року № СФ-0000030, від 30.05.2017 року № СФ-000031; копіями податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, від 19.05.2017 року № 27, від 19.05.2017 року № 28, від 19.05.2017 року № 29, від 22.05.2017 року № 30, від 23.05.2017 року № 31, від 24.05.2017 року № 58, від 25.05.2017 року № 59, від 26.05.2017 року № 60, від 29.05.2017 року № 61, від 30.05.2017 року № 62; копією платіжного доручення від 31.05.2017 року № 183 на загальну суму у розмірі 508753,00 грн.; копіями подорожніх листів від 19.05.2017 року № 11, від 22.05.2017 року № 12, від 23.05.2017 року № 13, від 24.05.2017 року № 14, від 24.05.2017 року № 14, від 25.05.2017 року № 15, від 26.05.2017 року № 16, від 30.05.2017 року № 18, від 19.05.2017 року № 10, від 22.05.2017 року № 11, від 23.05.2017 року № 1, від 24.05.2017 року № 1, від 25.05.2017 року № 2, від 25.05.2017 року № 2, від 29.05.2017 року № 1, від 30.05.2017 року № 1.

Також 28.04.2017 року ТОВ «Монашинські сири» (суборендар) уклало з ТОВ «Нордфокс» (орендодавець) договір суборенди обладнання № 01-05/02, предметом якого являлася передача суборендарю у строкове платне користування обладнання, що визначене в додатку № 1 до цього договору (ваги, коптильна камера, котел, насоси, холодильна установка, молочні труби, сепаратор, сироварня, ванни, сховища молока, центрифуга, аналізатор молока тощо).

Факт передачі позивачу обладнання згідно із вказаним договором підтверджується наданими позивачем копіями підписаного представниками сторін договору акту приймання-передачі від 01.05.2017 року та протоколу узгодження договірної ціни від 28.04.2017 року, згідно з яким плата за один місяць оренди становить 357000,00 грн., в тому числі ПДВ 59500,00 грн.

Також 28.04.2017 року ТОВ «Монашинські сири.» (суборендар) уклало з ТОВ «Нордфокс» (орендодавець) договір суборенди нерухомого майна № 01-05/01, предметом якого є передача суборендарю у строкове платне користування нежитлової будівлі молокоцеху з надвірними будівлями та спорудами за номером 2, загальною площею 809,4 кв. м., які розташовані в урочищі Монастирський Хутір Морозівської сільської ради Корецького району Рівненської області, на земельній ділянці земель Морозівської сільської ради.

Факт передачі позивачу нерухомого майна згідно із вказаним договором підтверджується наданими позивачем копіями підписаного представниками сторін договору акту приймання-передачі від 01.05.2017 року та протоколу узгодження договірної ціни від 28.04.2017 року, згідно з яким плата за один місяць оренди становить 373290,00 грн., в тому числі ПДВ 62215,00 грн.

Факт оплати позивачем орендної плати за вказаними договорами суборенди в розмірі, погодженому сторонами, підтверджується наданими ним копіями платіжних доручень № 180 від 31.05.2017 року на суму 1460580,00 грн., № 182 від 31.05.2017 року на суму 373290,00 грн. та № 181 від 31.05.2017 року на суму у розмірі 357000 грн., а також копіями виписаних орендодавцем податкових накладних від 31.05.2017 року № № 49, 51, 55, 50, 52, 56, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Мета придбання позивачем зазначених вище товарів та послуг (молоко, оренда приміщень та обладнання) у ТОВ «Нордфокс» повністю узгоджується і пов'язана з його господарською діяльністю, видами якого є, зокрема, перероблення молока, виробництво масла та сиру, оптова торгівля молочними продуктами. При цьому, як встановив відповідач під час проведення перевірки у перевіреному періоді ТОВ «Монашинські сири» фактично займалось цими видами діяльності, що відображено у п. 2.7 акту перевірки.

Також, як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки, а зазначені вище податкові накладні, виписані ТОВ «Нордфокс», не мали недоліків і порядок їх заповнення відповідав чинному на момент виписки законодавству, були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому з дня отримання цих податкових накладних у ТОВ «Монашинські сири» виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з цим контрагентом.

Щодо доводів відповідача про те, що надані позивачем до перевірки документи, зокрема, подорожні листи оформлені з порушенням вимог законодавства, а саме не містять погодження виїзду механіка та лікаря, не заповнено час вибуття/прибуття, кількість годин у дорозі, пункт навантаження, пункт доставки, відсутні прізвище та ініціали водія, в зв'язку з чим не можливо підтвердити факт перевезення товару (молока), колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 3.1 укладеного між ТОВ «Монашинські сири» і ТОВ «Нордфокс» договору поставки від 17.05.2017 року № 01-05/19, поставка здійснюється на умовах FCA правил Інкотермс-2010, а саме покупець зобов'язаний замовити і забрати товар з місця завантаження, узгодженого між сторонами.

Отже, ТОВ «Монашинські сири» здійснювало вивіз товару (молока) самостійно власними засобами.

Як встановив суд із змісту описаних вище подорожніх листів, вони містять відомості щодо водіїв, які здійснювати перевезення товару - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і транспортні засоби ГАЗ 5312, ГАЗ 3307 та ГАЗ 3307-12.

Відповідно до штатного розпису ТОВ «Монашинські сири.» на 2017 рік, у штаті підприємства наявні дві посади водіїв.

Зазначені транспортні засоби, якими здійснювалося перевезення товару, ТОВ «Монашинські сири» використовувало на підставі договорів найму від 16.03.2017 року, укладеного з ОСОБА_3, щодо транспортного засобу ГАЗ 5312, 1988 року випуску, та від 16.03.2017 року, укладеного з ОСОБА_5, щодо транспортних засобів ГАЗ 3307, 2006 року випуску і ГАЗ 3307-12, 2006 року випуску.

Також ТОВ «Монашинські сири» затвердило Паспорт маршруту перевезення молока на виконання умов договору поставки від 17.05.2017 року № 01-05/19.

При цьому, колегія суддів враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 року № 3565-VI із тексту Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» та «Про міліцію» було вилучено посилання на подорожні листи та скасовано типову форму подорожнього листа службового легкового автомобіля, а згодом і типову форму подорожнього листа вантажного автомобіля.

Водночас, слід зазначити, що подорожні листи як і інші тваросупровідні транспортні документи є обов'язковими лише при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, але вони не належать до обов'язкових документів, якими оформляються операції поставки товару. Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, у разі використання скасованої форми подорожнього листа чи використання самостійно розробленої форми, єдиною вимогою є наявність обов'язкових реквізитів первинного документа або реквізитів типових чи спеціалізованих форм. Також колегія суддів зазначає, що у спірному випадку суд оцінює зазначені подорожні листи як одних з доказів фактичного виконання сторонами договору поставки разом з іншими доказами, а не як обов'язкові документи, які повинні оформлятись в межах вказаних господарських правовідносин. При цьому, неістотні недоліки в оформленні цих документів не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Щодо доводів відповідача про те, що у ТОВ «Нордфокс» відсутні такі види діяльності, як продаж молока та надання приміщень і обладнання в оренду, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до Національного класифікатора України «Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД)», прийнятого згідно з наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 року № 375, КВЕД установлює основи для підготовлення та поширення статистичної інформації за видами економічної діяльності. Основний принцип КВЕД полягає в об'єднанні підприємств, що виробляють подібні товари чи послуги або використовують подібні процеси для створення товарів чи послуг (тобто сировину, виробничий процес, методи або технології), у групи. КВЕД призначений забезпечувати: статистичний облік підприємств і організацій за видами економічної діяльності; проведення державних статистичних спостережень економічної діяльності й аналізу статистичної інформації на макрорівні (складання показників національних рахунків - рахунків виробництва й утворення доходу, таблиці «витрати-випуск»); зіставлення національної статистичної інформації з міжнародною через застосування єдиної статистичної термінології, статистичних одиниць і принципів визначення та змінення видів економічної діяльності підприємств і організацій.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що код виду діяльності є статистичним інструментом для впорядкування економічної інформації і не створює прав чи обов'язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків.

Також здійснення суб'єктом господарювання видів діяльності, не зареєстрованих за ним, на думку колегії суддів, не може бути доказом нездійснення цих операцій чи недійсності відповідних господарських зобов'язань.

Щодо доводів відповідача про те, що за даними податкової звітності та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об'єкти нерухомості у власності ТОВ «Нордфокс» відсутні, колегія суддів зазначає, що відповідно до змісту наведених вище договорів, укладених з позивачем, вказаний контрагент передавав ТОВ «Монашинські сири» на умовах суборенди об'єкти нерухомості та обладнання, які не є його власністю, а перебували в оренді (користуванні) ТОВ «Нордфокс» відповідно до договорів оренди, укладених із власниками цього майна.

Щодо доводів відповідача про те, що засновником, керівником та головним бухгалтером ТОВ «Нордфокс» значиться ОСОБА_2, інші наймані працівники на підприємстві до 30.05.2017 року були відсутні, а господарські операції з позивачем відображено 19-30.05.2017 року, колегія суддів зазначає таке.

В матеріалах справи є копія наказу від 22.03.2017 року № 1 про призначення ОСОБА_2 на посаду директора ТОВ «Нордфокс». Згідно з цим наказом ОСОБА_2 приступив до виконання обов'язків директора з цього ж дня.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, на час здійснення господарських операцій з позивачем ОСОБА_2 перебував на посаді директора ТОВ «Нордфокс» та мав повноваження на підписання первинних документів.

А несвоєчасне подання до фіскального органу повідомлення про прийняття працівника на роботу стосується виключно відповідальності власника підприємства і не спростовує факту перебування на посаді і виконання відповідних повноважень (функцій) найманим працівником з дня, визначеного наказом про прийняття на посаду.

Відсутність відомостей про офіційне працевлаштування ТОВ «Нордфокс» інших працівників в період здійснення зазначених вище господарських операцій з позивачем, на думку колегії суддів, також не може бути беззаперечним доказом відсутності факту реального виконання зазначених вище господарських операцій, оскільки факт передання ТОВ «Монашинські сири» товару (молока) та приміщень і обладнання в оренду підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які описані вище.

Також колегія суддів враховує, що молоко для ТОВ «Нордфокс» придбавало і постачало ТОВ «Молокотрейд» на підставі укладеного між ним договору комісії на придбання молока від 17.05.2017 року № 17/05/2017-1, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями цього договору, акту про надання послуг комісії від 05.06.2017 року № 11, звітом комісіонера від 05.06.2017 року № 11, накладних про передачу товару комітенту від 22.05.2017 року № 190, від 23.05.2017 року № 191, від 29.05.2017 року № 198, від 30.05.2017 року № 199, платіжного доручення від 31.05.2017 року № 2 про оплату послуг комісіонера.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000525 від 19.02.2016 за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 222 Кримінального кодексу України, а саме щодо фіктивної підприємницької діяльності ряду суб'єктів господарювання, серед яких ТОВ «Нордфокс», колегія суддів зазначає, що доказом вини у здійсненні фіктивного підприємництва може бути лише вирок суду, постановлений у кримінальній справі, який набрав законної сили і яким встановлено факт здійснення посадовими особами підприємств фіктивного підприємництва чи інших злочинів, тобто відсутність реальних господарських операцій.

Однак такого вироку відповідач суду не надав, а сам лише факт проведення досудового розслідування не може бути доказом того, що ТОВ «Нордфокс» не здійснює реальної господарської діяльності, в тому числі і з ТОВ «Монашинські сири». При цьому, колегія суддів наголошує, що про реальність господарських операцій між цими підприємствами у травні 2017 року свідчать описані вище письмові докази.

Також колегія суддів враховує принцип презумпції добросовісності платника податків, який означає, що подані платником податків контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

В свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.

Щодо доводів відповідача про те, що постачальниками ТОВ «Нордфокс» є суб'єкти господарювання (ТОВ «Південь Інвест Консалт», ТОВ «Техно-Укр-сервіс», ТОВ «Олга-Логістик»), які здійснювали оформлення податкових накладних між собою та цим підприємством у травні 2017 року, та які в подальшому не звітували і не подавали декларації з ПДВ за травень 2017 року, а також, що у цих контрагентів ТОВ «Нордфокс» відсутні власні основні засоби, трудові ресурси, засновник, директор, головний бухгалтер - одна особа, колегія суддів зазначає таке.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарських операцій, вчинених між останніми у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, тобто між ТОВ «Нордфокс» і ТОВ «Монашинські сири», а тому наведені вище доводи відповідача, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Також суд першої інстанції правильно вказав, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

При цьому, слід зазначити, що, як встановив суд, висновки щодо діяльності ТОВ «Нордфокс» та його контрагентів відповідач зробив лише на підставі податкової інформації, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах Державної фіскальної служби.

Однак посилання відповідача на таку інформацію у спірному випадку є безпідставним, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, податкова інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Крім того, колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ «Нордфокс» було зареєстроване у встановленому порядку, не було виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебувало на обліку в органах державної податкової служби та було зареєстроване платником податку на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ТОВ «Монашинські сири.» товарів і послуг у ТОВ «Нордфокс», які використовувались позивачем у власній господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цим контрагентом в періоді, що перевірявся.

А тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 13.10.2017 року № є протиправним і його необхідно скасувати.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у справі № 817/2320/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Монашинські сири» до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нордфокс», про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 11.12.2018 р.