Справа № 200/11880/18-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р. Справа№200/11880/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2018 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, місцезнаходження: 875248, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Миру, буд.70) про визнання протиправними дії щодо невиплати допомоги при народженні дитини за період з 01.11.2014 року по 30.04.2018 року, зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу при народженні дитини за період з 01.11.2014 року по 30.04.2018 року.

В обґрунтування позову зазначила, що має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що має статус тимчасово переміщеної особи та зареєстровані з дитиною в м. Маріуполі Донецької області. На звернення до ДСЗН Маріупольської МР надана відповідь, де зазначено, що позивач перебувала на обліку як отримувач допомоги при народженні дитини по 31.10.2014 року. Разом з тим, позивач не посилається на будь-які норми Законів України з приводу невиплати заборгованості із допомоги при народженні дитини за період з 01.11.2014 року по 30.04.2018 року. Розмір допомоги при народженні дитини для дітей, народжених з 01.07.2013 року по 30.11.2013 року складає 1485 грн. протягом 72 місяців на третю і кожну наступну дитину. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є третьою дитиною. Також позивач має двох доньок - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3. З посиланням на норму статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" позивач вважає, що дії відповідача порушують її конституційні права та права дитини на отримання соціальних виплат.

27 листопада 2018 року представником відповідача направлений відзив на позовну заяву, де зазначив, що вимоги позивача суперечать чинному законодавству та не підлягають задоволенню, оскільки станом на момент подання відзиву Кабінетом Міністрів України не розроблений окремий порядок, щодо повернення суми соціальних, які не виплачені за минулий період. Закону України від 21.11.1992 року «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Порядок призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми затвердженого Постановою КМУ №1751 не регулюють питання, щодо повернення суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період. Рішенням від 20.06.2018 року призначено допомогу при народженні дитини здійснено виплати з 01.05.2018 року з місяця звернення. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.11.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням справи до розгляду на 22.11.2018 року.

22.11.2018 року у судовому засіданні оголошена перерва на 11.12.2018 року.

Позивач у судове засідання не з'явився, просив розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якої зареєстровано на території проведення антитерористичної операції - АДРЕСА_2 фактичне місце проживання/перебування - на території України - АДРЕСА_1), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.05.2018 № .(а.с.13-15, 17).

Має дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження. (а.с.11-12, 18).

26.09.2018 позивач звернулася до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради з питання надання роз'яснень щодо соціальної допомоги.

Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради надана відповідь від 08.10.2018 року № П-16501-13-1.2.7, в якій повідомлено, що ОСОБА_3 призначено допомогу при народженні дитини з 01.05.2018 року ( з місяця звернення) по 30.11.2019 року у розмірі 1485 грн., щомісячно. Виплату допомоги здійснено у липні 2018 року у сумі 4455,00 грн. (за травень-липень 2018 року).

Також зазначають, що станом на 08.10.2018 року Кабінетом Міністрів України не розроблено окремий порядок щодо виплати сум соціальних виплат за минулий період.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 7 вказаного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначено, що громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно статті 10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частини сьомої та дев'ятої статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Так, відповідно пункту 13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 08 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, з заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини Позивач звернувся до Відповідача з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів.

Таким чином, позивачем повною мірою виконані вимоги, встановлені Законом для розгляду питання про призначення допомоги. Відомостей про отримання позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України відповідачем на час розгляду справи не надано.

Суд вважає, що позивач і його дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація Позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно частини другоїсаттті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Стосовно тверджень відповідача щодо правомірності відмови у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365, суд зазначає. що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт, не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірність припинення виплати ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, а отже суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року сплату судового збору в сумі 704,80 грн. за подання до суду позовної заяви відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

У зв'язку з тим, що сплату судового збору, що підлягав оплаті відповідно до положень цього Кодексу, відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, і судовий збір не оплачено, тому відповідно до наведених вимог процесуального законодавства при задоволенні позову такий судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача - суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, місцезнаходження: 875248, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Миру, буд.70) про визнання протиправними дії щодо невиплати допомоги при народженні дитини за період з 01.11.2014 року по 30.04.2018 року, зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу при народженні дитини за період з 01.11.2014 року по 30.04.2018 року - задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо невиплати допомоги при народженні дитини за період з 01.11.2014 року по 30.04.2018 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1).

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2) допомогу при народженні дитини за період з 01.11.2014 року по 30.04.2018 року.

Стягнути з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, місце знаходження: 87513, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Миру, 70) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України, розрахунковий рахунок: 6001, ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, код класифікації 22030106) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Мозговая Н.А.