Справа № 1540/4545/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4545/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року о 16 год. 38 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за ордером

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (, юридична особа: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, фактичне місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська,12) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 15 253,80 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 07 вересня 2018 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (, юридична особа: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, фактичне місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська,12) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 15 253,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був звільнений зі служби в поліції на підставі наказу №347 о/с від 16.05.2016 року за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», проте, одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 85 623 грн. була виплачена 13.07.2016 року, тобто ОСОБА_2 отримав одноразову грошову допомогу при звільненні у липні 2016 року, з затримкою виплати одноразової грошової допомоги на 30 робочих днів.

Позивач зазначив, що середній заробіток за квітень та травень 2016 року складає 508,46 грн. за кожний робочий день, а тому середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, який підлягає стягненню становить 508,46 грн. *30 днів= 15 253,80 грн., в звязку з чим звернувся до суду з позовом.

Ухвалою від 12 вересня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою від 09 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до суду.

У встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, позивач, в свою чергу надав відповідь на відзив.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що, позивач був звільнений з органів внутрішніх справ наказом №347 о/с від 16.05.2016 року за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» та одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_2 нарахована відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» станом на 2016 рік у розмірі 85 623, 59 грн.

Також, відповідач зазначив, що ГУНП в Одеській області є бюджетною організацією, фінансування якої проводиться з Державного бюджету через відповідні коди та класифікації, а тому розрахунок за вказаними заборгованостями знаходиться поза компетенцією ГУНП в Одеській області, а відноситься до компетенції Національної поліції України, та приписи КЗпП України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Таким чином, відповідач зазначив, що ГУНП в Одеській області не може самостійно виплатити працівникові поліції одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції без надходження коштів з Національної поліції України, як основного розпорядника коштів Державного бюджету України.

Позивач надав відповідь на відзив від 16.10.2018 року (вхід. 30532/18).

У відповіді на відзив позивач зазначив, що помилковими є посилання відповідача на ту обставину, що не виплата одноразової грошової допомоги сталась внаслідок відсутності фінансування, оскільки наведені доводи не є підставою для не виконання покладеного на роботодавця обовязку виплати при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, у день звільнення чи у наступний день, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою, що занесена до протоколу підготовчого засідання 30 жовтня 2018 року, підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача на відкритому судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача на відкрите судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить звіт про надіслання судової повістки електронною поштою.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши вступне слово представника позивача, суд у справі встановив такі факти та обставини.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується паспортом серії КЕ №636239 (а.с.7).

Згідно з витягу з наказу начальника ГУНП в Одеській області №347 о/с від 16 травня 2016 року, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_2 звільнено зі служби в органах поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) з 31 травня 2016 року, виплативши грошову компенсацію за 19 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час з 01 січня 2016 року по день звільнення.

Позивач посилається на те, що станом на 31 травня 2016 року він мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, проте вказана сума в розмірі 85 623 грн. була йому виплачена лише 13 липня 2016 року, про що свідчить виписка банку по рахунку позивача (а.с.14).

Суд встановив, що на запит позивача, Головне управління Національної поліції в Одеській області листом від 11.07.2018 року вих. №14/Д-174/зі надіслало позивачу довідку про грошове забезпечення за квітень та травень 2016 року, відповідно до якої позивачу нараховано за квітень та травень заробітну плату у загальному розмірі 15 805, 00 грн. та загальна сума доходу за ці місяці становить 20 338, 74 грн. (а.с.11-12) та листом від 10.07.2018 року № 39/7736 повідомлено позивача про те, що в квітні-травні 2016 року в Суворовському відділі поліції в м. Одесі ГУ Національної поліції в Одеській області у позивача було 40 робочих днів (а.с. 13).

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи та надані представником позивача пояснення, суд зробив такі висновки.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію»; постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»; Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб ( рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ).

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_2 нарахована відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» станом на 2016 рік.

Згідно з абзацу 4 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб», виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального звязку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до п. 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Верховний Суд у постанові по справі № 806/1551/17 від 01.03.2018 року (п. 23-29) зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача щодо не поширення на спірні правовідносини норм КЗпП України.

Так, суд встановив та не заперечувалось представником відповідача, що виплата грошової допомоги при звільненні здійснена 13.07.2018 року, тобто після спливу 30 робочих днів, в звязку з чим суд вважає, що відповідачем допущено порушення строку розрахунку з позивачем, що є підставою для виплати позивачу середнього заробітку за весь час фактичної затримки, відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України.

Щодо посилання відповідача на те, що ГУНП в Одеській області не може самостійно виплатити працівникові поліції одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції без надходження коштів з Національної поліції України, як основного розпорядника коштів Державного бюджету України, суд звертає увагу, що несвоєчасне отримання коштів не може вважатись підставою для звільнення від виконання обовязку та відсутності вини роботодавця.

Обчислення середньої заробітної плати, зокрема, у випадку вимушеного прогулу визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до абз.3 п.2 даного Порядку, в усіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (в т.ч. у випадку вимушеного прогулу) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п.1.7 Інструкції № 499, при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно довідки про доходи ОСОБА_2 3758 від 13.07.2018 року, загальна сума доходу позивача за квітень-травень 2016 року складає 20 338,74 грн., у зазначений період у позивача було 40 робочих днів, а тому середньоденне грошове забезпечення позивача становить 508,46 грн. (20 338, 74 грн./40).

Середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні становить: 508,46 грн. (середньоденний заробіток) помножити на 30 днів (час затримки розрахунку з 31.05.2016 року по 13.07.2016 року - день виплати одноразової грошової допомоги) дорівнює 15 253,80грн.

Частиною 2. ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем не виплачено своєчасно позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 15 253,80 грн. належать задоволенню.

Керуючись приписами ст. 139 КАС України та з огляду на те, що позивач звільнений від оплати судового збору та відсутні інші судові витрати, жодні витрати не стягуються з відповідача та не належать компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (, юридична особа: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, фактичне місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська,12) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 15 253,80 грн., - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (, юридична особа: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, фактичне місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська,12) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 15 253,80 грн. (п'ятнадцять тисяч двісті пятдесят три гривні 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 13» грудня 2018 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.