Справа № 460/2770/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2018 року м. Рівне №460/2770/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2
доРівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, в якій позивач просить визнати протиправним рішення Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про відмову у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою ВРУ №2503 від 26.06.1992; зобовязати Рівненський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою ВРУ №2503 від 26.06.1992; зобовязати Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області у подальшому здійснити паспортний облік своєї ОСОБА_2 згідно "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою ВРУ №2503 від 26.06.1992 року, а саме: виключно за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та місцем реєстрації.

Ухвалою від 09.11.2018 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що власне ОСОБА_2, її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 по досягненню дитиною шістнадцятирічного віку звернулись до Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області з проханням про оформлення та видачу паспорта у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2, відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503- XII.

У вказаній заяві було повідомлено про відмову за релігійними переконаннями від оформлення і отримання паспорта у формі картки - документа Реєстру та обґрунтовано право на паспорт - книжечку.

Проте, позивачам було відмовлено у видачі ОСОБА_2 паспорту у вигляді книжечки.

Позивачі зазначили, що відповідач відмовив у наданні такого паспорту, посилаючись на Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", відповідно до якого оформлення і видача паспорта громадянина України здійснюється у формі картки.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивачі звернулися до суду.

У встановлений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що на заяву ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відповідачем розяснено порядок та спосіб оформлення та переліку документів, необхідних для оформлення та виготовлення паспорта громадянина України вперше. Рішення щодо відмови особі в оформленні та видачі паспорта не приймалось оскільки особисто ОСОБА_2 не зверталась із заявою, а тому на думку відповідача, лист - відповідь Рівненського районного відділу управління державної міграційної служби в Рівненській області не є рішенням про відмову у наданні адміністративної послуги. Також роз'яснено, що відповідно до ст.24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивачами була подана відповідь на відзив у якій вони вказали, що заперечення відповідача на їх позовні вимоги викладені у відзиві є надуманими та необґрунтованими, оскільки заява від 05.10.2018 про оформлення та видачу паспорта їх донька ОСОБА_2 подала особисто до Рівненського РВ УДМС України в Рівненській області та в її інтересах батьками, як законними представниками дитини до досягнення нею 18-ти річного віку. Крім того за змістом листа №29/Г-3 від 16.10.2018 Рівненського РВ УДМС України в Рівненській області цей лист є нічим іншим як відмовою у задоволенні заяви ОСОБА_2 та її законних представників у видачі паспорта їх доньці.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_4

ОСОБА_2, згідно з свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1, є неповнолітньою та на час виникнення спірних правовідносин - звернення до відповідачів із заявою про видачу паспорту у вигляді книжечки, їй виповнилося 16 років (а.с.20).

Так, матеріалами справи підтверджено, що 5 жовтня 2018 року ОСОБА_2 разом із своїми представниками батьком ОСОБА_4 та матір'ю ОСОБА_1 звернулась до Рівненського РС ГУДМС в Рівненській області із заявою про вчинення певних дій, в якій просила видати паспорт у вигляді паспортної книжечки згідно з "Положенням про паспорт громадянина України", затвердженим Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (а.с.21).

Листом від 16.10.2018 року №29/Г-3 повідомлено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про те, що відсутні правові підстави для видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки (а.с. 22).

Позивачі вважають надану відповідь відмовою у наданні дитині паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, та вважають таку відмову протиправною, у зв'язку з чим звернулись до суду за захистом прав своєї дитини.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, з урахуванням правових висновків, викладених у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду у зразковій справи №806/3265/17, суд зробив такі висновки.

Ця справа має ознаки типової справи, перелічені у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17.

Суд встановив, що на час виникнення спірних правовідносин було чинним "Положення про паспорт громадянина України", затверджене постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII.

Відповідно до пунктів 2-4 вказаного Положення, паспорт громадянина України (далі-паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

20 листопада 2012 року прийнятий Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI (далі - закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи.

Так, правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи визначає Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Відповідно до ч.1 ст.13 вказаного Закону, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч. 1 ст. 21 Закону).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу, є порушенням її громадянських прав у зв'язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 "Положення про паспорт громадянина України" від 26.06.1992 № 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.

Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна"; нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт"; На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України".

На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п'ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев'ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев'ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резусфактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п. 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII;

з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п. 3 Постанови № 302).

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні данні особи.

Як зазначили позивачі у позовній заяві, їх донька ОСОБА_2 та особисто вони - ОСОБА_1 та ОСОБА_4, звертаючись в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Рівненського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Рівненській області із заявою про видачу паспорта у формі книжечки, відмовилась від отримання паспорту з безконтактним електронним носієм.

Разом з тим, підстави викладених у відповіді на заяву позивача від 16.10.2018 року, в якості відмови у видачі паспорту у вигляді книжечки, суд вважає протиправними, оскільки на час виникнення спірних правовідносин "Положення про паспорт громадянина України" не втратило чинності та пунктом 3 вказаного Положення визначено що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України 1994 року, відтак, підстави для відмови викладені у відповіді на звернення позивача є протиправними.

Питання щодо правомірності відмови у видачі паспорта гр. України у формі книжечки було розглянуто ОСОБА_5 Палатою Верховного Суду у зразковій справі.

Так, постановою ОСОБА_5 Палатою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі Пз/9901/2/18 позов задоволено частково та визнано протиправною відмову Управління ДМС у видачі особі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт; зобов'язано Відділ ДМС оформити та видати особі паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт.

Вирішуючи спір по суті, ОСОБА_5 Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. На думку ОСОБА_5 Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

При вирішенні спору ОСОБА_5 Верховного Суду зробила висновок про те, що законодавець, приймаючи Закон України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" (далі - Закон № 1474-VIII), яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Як зазначено у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак, таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

З огляду на викладене, ОСОБА_5 Верховного Суду скасувала рішення суду першої інстанції та ухвалила нове - про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно зі ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст. 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

При цьому, у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_6 проти України» (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Таким чином, особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, для повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про відмову у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою ВРУ №2503 від 26.06.1992; зобовязати Рівненський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою ВРУ №2503 від 26.06.1992, що узгоджується з правовим висновком у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі Пз/9901/2/18.

Між тим, суд доходить висновку, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів у яких вони просять зобовязати Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області у подальшому здійснити паспортний облік своєї ОСОБА_2 згідно "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою ВРУ №2503 від 26.06.1992 року, а саме: виключно за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та місцем реєстрації, оскільки, визначений судом спосіб захисту є достатнім та ефективним способом відновлення порушених прав позивача, крім того, суд не може приймати рішення щодо відносин, які ще не виникли та на майбутнє.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України з Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області слід стягнути на користь ОСОБА_1 1409,60 грн. судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (вул. ОСОБА_7, (1 Травня), 46, с.Олександрія, Рівненський район, Рівненська область, 35320, паспорт серії СР №568038) та ОСОБА_4 (вул. ОСОБА_7, (1 Травня), 46, с.Олександрія, Рівненський район, Рівненська область, 35320, паспорт серії СР №381233) в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (вул. ОСОБА_7, (1 Травня), 46, с.Олександрія, Рівненський район, Рівненська область, 35320) до Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (вул. П.Могили, 41, м.рівне, 33001), Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (вул.16 Липня, 6, м.Рівне, 33028, ) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про відмову у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою ВРУ №2503 від 26.06.1992.

Зобовязати Рівненський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою ВРУ №2503 від 26.06.1992.

У задоволенні позовної вимоги про зобовязання Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області у подальшому здійснити паспортний облік ОСОБА_2 згідно "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою ВРУ №2503 від 26.06.1992 року, а саме: виключно за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та місцем реєстрації відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (вул. ОСОБА_7, (1 Травня), 46, с.Олександрія, Рівненський район, Рівненська область, 35320, паспорт серії СР №568038) за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області судовий збір в розмірі 1409,60 (одна тисяча чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року.

Суддя Махаринець Д.Є.