Справа № 803/987/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/540/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі № 803/987/18 за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправним та скасувння рішення, зобов`язання вчинити дії,-

судді в 1-й інстанції Лозовський О.А.,

час ухвалення рішення 03.07.2018 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 03.07.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі Луцьке ОУПФУ Волинської області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 06.04.2018 №14 щодо відмови у виплаті та перерахунку пенсії, зобов`язання провести з 01.10.2017 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 09.06.1987 по 13.07.1987 у складі військової частини 42198 приймав участь у ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС, у зв`язку із чим має право на пенсійне забезпечення відповідно до норм Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В березні 2018 року позивач письмово звернувся до Луцького об`єднаного управління ПФУ Волинської області щодо застосування перерахунку та виплату йому пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених виплат. Проте, рішенням №14 від 06.04.2018 відповідач відмовив йому в перерахунку та виплаті пенсії, посилаючись на те, що він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не під час проходження дійсної строкової служби, а пенсія позивачу виплачується згідно норм чинного законодавства.

ОСОБА_1 вважає таке рішення протиправним, оскільки з 01.10.2017 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину третю статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції, якою розширено перелік категорій осіб, на які поширюється вказана норма, а саме: на осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю. Вважає, що дана норма розповсюджується і на нього, а тому йому має нараховуватися та виплачуватися з 01.10.2017 пенсія по інвалідності з розрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. У зв`язку з цим просить позов задовольнити повністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт покликається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що скаржник , як особа, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи як військовослужбовець, відноситься до категорії осіб, які не мають права на отримання пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Крім цього, судом першої інстанції було помилково розтлумачено ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати пенсії військовозобов`язаним- виключно військовослужбовцям дійсної строкової служби, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивача не поширюється дія ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому відповідач правомірно відмовив в перерахунку його пенсії як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 09.06.1987 по 13.07.1987 у складі військової частини №42198 приймав участь у ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС як військовозобов`язаний, підтверджується копією архівної довідки Міністерства оборони України від 23.09.2013 №79755 (а. с. 10) та від 27.06.2013 №179-2/858, послужним списком (а. с. 14).

З матеріалів справи слідує, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до першої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.12.1997 та вкладки № НОМЕР_2 від 14.12.2005 до даного посвідчення (а. с. 8).

Відповідно до копій посвідчення серії НОМЕР_3 від 08.12.2005 року, експертного заключення Львівської регіональної міжвідомчої експертної Ради на засіданні №5 від 28.03.1996 року, довідки МСЕК серії ВЛН №012619 від 14.12.2004 позивач є інвалідом ІІ групи з 70% втрати працездатності внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Як слідує з матеріалів пенсійної справи, 29.03.2018 позивач звернувся до Луцького об`єднаного управління ПФУ Волинської області із письмовим зверненням з приводу перерахунку та виплати пенсії з 01.10.2017 на підставі частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, який став особою з інвалідністю, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного року.

Однак, рішенням від 06.04.2018 №14 Луцьке об`єднане управління ПФУ Волинської області ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, оскільки участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відбулась не у період проходження його строкової військової служби, тому положення частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та пункту 9-1 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, на нього не поширюється.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28 лютого 1991 року пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами.

Визначені у цій статті умови та підстави призначення пенсії по інвалідності відповідній категорії осіб у Законі №2532-12 у редакціях Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 05 жовтня 2006 року № 231-V (далі - Закон № 231-V, діяла до 01 жовтня 2017 року) та Закону № 2148-VІІІ I (діє з 01 жовтня 2017 року) не змінювалися.

Ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у редакції Закону №231-V було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Таким чином, ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Разом з тим, ч.3 ст.59 Закону №796-XII у редакції, чинній з 01 жовтня 2017 року, передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року.

При цьому, Законом №2148-VІІІ розширено перелік категорій осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Враховуючи вищезазначене, ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (№ 796-XII) передбачає, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або

2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалах від 08 травня 2018 року (провадження № Пз/9901/33/18) та від 21 травня 2018 року (провадження № Пз/9901/37/18) таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності трьох умов у сукупності (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч.3 ст.59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Відповідно до ст.3 Закону СРСР Про загальний військовий обов`язок від 12 жовтня 1967 року всі чоловіки - громадяни СРСР, незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, освіти, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, місця проживання, зобов`язані проходити дійсну військову службу в лавах Збройних Сил СРСР.

Згідно зі ст.5 вищевказаного Закону військова служба складається з дійсної військової служби і служби в запасі Збройних Сил СРСР.

Ст.6 цього ж Закону передбачено, що громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а складають запас - військовозобов`язаними.

Відповідно до ст.10 Закону СРСР Про загальний військовий обов`язок від 12 жовтня 1967 року зазначено, що на дійсну військову службу призиваються громадяни чоловічої статі, яким до дня призову виповнюється 18 років.

Згідно зі ст.11 вищевказаного Закону громадяни чоловічої статі, які виявили бажання навчатися у військово-навчальних закладах, можуть бути прийняті до цих навчальних закладів після досягнення ними 17-річного віку або якщо їм виповнюється 17 років в рік вступу на навчання.

Громадяни, прийняті в військово-навчальні заклади, перебувають на дійсній військовій службі та іменуються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не перебував на дійсній строковій військовій службі, оскільки він перебував у запасі, був військовозобов`язаним, цей факт сторонами не заперечується, а тому на нього не поширювались обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивачу як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не під час проходження дійсної строкової служби, а тому пільги, визначені ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на ОСОБА_1 не поширюються.

Колегія суддів також звертає увагу на той факт, що правило призначення пенсії у розмірі 5 мінімальних заробітних плат як мінімальна соціальна гарантія ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у первісній редакції запроваджено законодавцем саме для військовослужбовців дійсної строкової служби за призовом, а тому суд з врахуванням вищенаведеного не знаходить підстав для поширення на інші категорії військовослужбовців того правила, котре запроваджено законодавцем для військовослужбовців дійсної строкової служби, адже це суперечить призначенню норми закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених обставин.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі № 803/987/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 12.12.2018 року