Справа № 200/11508/18-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 р. Справа№200/11508/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про оскарження дій суб'єкта владних повноважень та поновлення пенсійних виплат, -

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, в якому позивач просить: визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, які полягають у невиплаті, починаючи з жовтня 2018 року пенсії ОСОБА_1; зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області сплатити заборгованість ОСОБА_1 з 01 жовтня 2018 року за весь час затримки; зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1; стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області моральну шкоду у розмірі 16000 грн. на користь ОСОБА_1.

Позивач у позові зазначила, що вона є пенсіонером та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. З жовтня 2018 року позивачу протиправно припинено виплату пенсії з підстав не передбачених ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року відкрито провадження у справі № 200/11508/18-а, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що виплата пенсії позивачу дійсно була призупинена з жовтня 2018 року з підстав скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, при цьому відповідач посилався на приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, Постанови КМУ №509 від 01.10.2014 року, Постанови №365 від 08.06.2016 року, та постанови №637 від 05.11.2014 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року здійснено заміну відповідача - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполь Донецької області його правонаступником Маріупольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач є отримувачем пенсії та перебуває на обліку Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач надала суду копії документів за наступним переліком: паспорта громадянина України НОМЕР_4; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_1; пенсійного посвідчення НОМЕР_2 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.05.2017 року за НОМЕР_3.

З відзиву наданого відповідачем, судом встановлено, що останнім припинено виплату пенсії позивачу з жовтня 2018 року з підстав скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

При вирішенні спору по суті судом прийнято до уваги приписи Конституції України (ст.ст.3, 19, 46), Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (ст.ст.5, 49), Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (ст.ст.1, 4, 7, 12), постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 за №637 (п.1), "Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи", затвердженого 01.10.2014 постановою Кабінету Міністрів України №509 (п.1, п.7-1), та інших норм права у редакціях на час виникнення спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, доказів скасування довідки суду не надано.

Зазначена підстава для припинення пенсії не може бути підставою для позбавлення конституційного права позивача на отримання соціального захисту, а саме - отримання пенсії.

Відповідачем не надано до суду доказів наявності обставин передбачених ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для припинення виплати позивачу пенсії та відповідного рішення територіального органу Пенсійного фонду України або рішення суду.

Звідси, суд вважає, що відповідачем припинено виплату пенсії позивачу у порушення вимог ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, суд зазначає, що застосування норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до спірних правовідносин є пріоритетним, а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання дій щодо призупинення виплати пенсії протиправними та зобов'язання відповідача їх поновити підлягають задоволенню. Доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Крім того, суд зазначає, що аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 16000,00 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями ст.56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4(пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що бездіяльність відповідача призвела до виникнення у позивача відчуття пригніченості, безпорадності, приниженні гідності, відчуттю себе зайвою людиною «третього сорту», глибокому почуттю несправедливості і сорому за свій стан після 50 років праці, невизначеності і розчаруванню.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом неправомірними дій відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про пенсійне забезпечення, у той час як моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Беручи до уваги сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704,80 грн., позивачу у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України належить присудити за рахунок суб'єкта владних повноважень понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелинського, 27-а, ) про оскарження дій суб'єкта владних повноважень та поновлення пенсійних виплат - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, які полягають у невиплаті, починаючи з жовтня 2018 року пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01 жовтня 2018 року та сплатити заборгованість по пенсії що виникла з 01 жовтня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код 42171861, 87548, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Зелінського, будинок 27А) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя Буряк І. В.