Справа № 0440/6822/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року Справа № 0440/6822/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 Нагорна З.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про часткове визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 01.02.2018р., рішення № від 25.10.2017р., вимоги №Ф- від 25.10.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2018р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 01.02.2018р. за платежем: «Військовий збір» в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 150,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 37,49 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 01.02.2018р. за платежем: «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 1800,01 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 449,99 грн.;

- рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 25.10.2017р. в частині застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 7868,29 грн.;

- вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №Ф- від 25.10.2017р. в частині сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 43462,87 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 11.09.2017р. по 22.09.2017р. посадовими особами контролюючого органу було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. за результатами якої був складений акт №13837/04-36-13-05- від 29.09.2017р. за висновками якого було встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства внаслідок чого було занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2016р.р. на загальну суму 34132,29 грн., що призвело, у тому числі і до заниження єдиного внеску на загальну суму 56776,56 грн., заниження військового збору у сумі 2992,25 грн. через те, що позивачем нібито при формуванні суми загального оподатковуваного доходу в декларації про майновий стан і доходи (згідно книги обліку доходів і витрат, книг ОРО) за 2015-2016р.р. не було включено суму акцизного податку із реалізованих підакцизних товарів на загальну суму 147756,00 грн., що є порушенням вимог п.177.1 п.177.2 ст. 177, п.п.177.4.3, п.177.4 ст.177 ПК України, а також у 2016р. позивачем віднесено до складу інших витрат витрати на придбання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на суму 10000,00 грн., що є порушенням вимог п.177.4 ст.177 ПК України. За вищевказані порушення 25.10.2017р. контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання позивачеві зі сплати військового збору у загальному розмірі 3740,31 грн., № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 42665,36 грн., вимогу про сплату боргу по єдиному внеску №Ф- у сумі 56776,56 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску у розмірі 9199,65 грн. У подальшому, за наслідками адміністративного оскарження наведених податкових повідомлень-рішень за рішенням ДФС України від 28.12.2017р. вищенаведені рішення були скасовані частково, а саме: в частині визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 25797,93 грн. та штрафних санкцій у сумі 6449,49 грн.; в частині визначення податкового зобов'язання з військового збору в сумі 2216,35 грн. та штрафних санкцій у сумі 554,09 грн. У зв'язку з частковим скасуванням вказаних вище рішень, контролюючим органом 01.02.2018р. були прийняті два нові оспорювані податкові повідомлення-рішення № про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 10417,94 грн., у т.ч. за податковим зобов'язанням -8334,36грн., за штрафними санкціями - 2083,58 грн.; № про визначення грошового зобов'язання по військовому збору на загальну суму 967,87 грн., у т.ч. за податковим зобов'язанням - 775,90 грн., штрафними санкціями - 193,97 грн. Позивач оспорює вищенаведені рішення відповідача, просить їх визнати протиправними та скасувати у наведеній вище частині посилаючись на те, що фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування не має обов'язку з віднесення до складу чистого доходу сум акцизного податку, включених до ціни підакцизних товарів, які, в свою чергу, має право віднести до складу витрат згідно до вимог п.5, п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 №290, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.12.99р. №860/4153 за якими передбачено, що не визнаються доходами надходження від інших осіб як ПДВ, акцизний збір та інші податки, які підлягають перерахуванню до бюджету. У період 2015-2016р.р. позивачем було перераховано до бюджету акцизний податок на загальну суму 148228,00 грн., що було підтверджено у ході перевірки відповідними платіжними дорученнями. Окрім того, позивач вказує і на те, що він правомірно не включив до загального оподатковуваного доходу акцизний податок, що у подальшому, на його думку, було підтверджено і Законом №1797 від 21.12.2016р. за яким до п.177.3 ст.177 було внесено доповнення, за яким визначено, що не включається до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також, позивач вважає, що виходячи з того, що позивач не був зобов'язаний відносити до складу чистого оподатковуваного доходу сум акцизного податку, то і вимоги про сплату єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за не нарахування єдиного внеску на суми акцизного податку від 25.10.2017р. підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Позивач також вказує і на безпідставність та необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог п.177.4 ст.177 ПК України, а саме: віднесення позивачем до інших витрат, витрат на придбання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в 2016р. у сумі 10000,00 грн., оскільки до 01.01.2017р. підпунктом 177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України встановлювалося, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту. З 01.01.2017р. Законом №1797-УІІІ від 21.12.2016р. було внесено зміни до п.п.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України, яка визначає перелік витрат фізичної особи-підприємця, зокрема, до витрат належать платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичної особи-підприємця. За викладених обставин, позивач вважає, що ним правомірно було сформовано витрати у 2016р. за рахунок витрат на придбання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у розмірі 10000,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві просив у задоволенні даного адміністративного позову відмовити повністю посилаючись на те, що з матеріалів справи вбачається, що актом документальної планової виїзної перевірки від 29.09.2017р. №13837/04-36-13-05- встановлено порушення вимог ч.1 ст.7 Закону №2464, а саме: не нараховано та не сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015-2016рр. на загальну суму 56776,56 грн. у зв'язку із заниженням суми чистого оподатковуваного доходу, що є базою для нарахування єдиного внеску. Щодо ПДФО та військового збору представник відповідача вказує на те, що перевіркою було встановлено, що позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, надання в оренду власного нерухомого майна, застосовуючи загальну систему оподаткування, обліку та звітності під час якої позивачем було віднесено до складу документально підтверджених інших витрат витрати на придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в 2016р. на загальну суму 10000,00 грн., які не входять до переліку витрат, визначених у пункті 177.4 ст.177 ПК України. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що віднесення до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманим доходом, зокрема плата за ліцензію підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 ст. 177 ПК України не передбачена у редакції, що діяла у 2016 році. Окрім того, представник відповідача посилається і на те, що з 01.01.2015р. фізичні особи-підприємці є платниками військового збору з доходів, визначених ст. 163 ПК України відповідно до вимог підпункту 1,2 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, об'єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерел їх походження в Україні, а відповідно, якщо позивачем було занижено ПДФО у 2015-2016рр. через не включення до загального оподатковуваного доходу акцизного податку, то позивачем було занижено у тому числі і військовий збір, а також безпідставно не було нараховано та не було сплачено з невключених сум акцизного податку і єдиний соціальний внесок, а тому представник відповідача вважає, що оспорювані рішення не підлягають скасуванню.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 19.10.2018р.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_5 зареєстрований 26.11.1993р. як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на обліку у Нікопольській ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, видами діяльності позивача згідно реєстраційних даних є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва по державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, довідки про взяття на облік платника податків та відомостями, наведеними в акті перевірки від 29.09.2017р., які не оспорюються сторонами (а.с.13-17).

У період з 11.09.2017р. по 22.09.2017р. посадовими особами контролюючого органу була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. за результатами якої був складений акт №13837/04-36-13-05- від 29.09.2017р. за висновками якого було встановлено порушення позивачем вимог п.177.2 ст.177,п.п.177.4.3 п.177.4 ПК України, абз. 2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-УІ від 08.07.2010р., п.163.1 ст.163, п.176.2 ст.176 ПК України, а саме: позивачем до загального оподатковуваного доходу за 2015-2016рр. не включено суми акцизного податку з реалізованих підакцизних товарів на загальну суму 147756,00 грн.; позивачем у 2016р. до складу документально підтверджених інших витрат віднесені витрати на придбання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновим виробами на суму 10000,00 грн., що не передбачено п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України у редакції, що діяла на 2016 рік (а.с.15-38).

На підставі вищенаведеного акту перевірки відповідачем 25.10.2017р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: «Військовий збір» на 3740,31 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 2992,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 748,06 грн.;

- № за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: «Податок на доходи фізичних осіб», у тому числі за податковими зобов'язаннями - 34132,29 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 8533,07 грн.;

- вимогу №Ф- про сплату боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 56776,56 грн., що підтверджується його копією та відповідним розрахунком (а.с.43-44);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 9199,65 грн., що підтверджується копією цього рішення (а.с. 45).

У подальшому, позивачем вищевказані рішення були оскаржені до ДФС України шляхом подання відповідних скарг за результатами розгляду яких ДФС України 28.12.2017р. було прийнято рішення за змістом якого були скасовані частково податкові повідомлення-рішення від 25.10.2017р. № в частині податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 25797,93 грн. та штрафних санкцій у розмірі 6449,49 грн., № в частині податкового зобов'язання з військового збору на суму 2216,35 грн. та штрафних санкцій у розмірі 554,09 грн., в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін, що підтверджується змістом копії наведеного рішення, наявного у справі (а.с.61-65).

У зв'язку із частковим скасуванням вищенаведених податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом 01.02.2018р. на зменшену суму грошових зобов'язань були прийняті нові податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форми «Р» за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: «Податок на доходи фізичних осіб» у загальному розмірі 10417,94 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням - 8334,36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2083,58 грн., що підтверджується його копією та копією розрахунку до цього рішення (а.с.46-47);

- № форми «Р» за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: «Військовий збір» у загальному розмірі 969,87 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням - 775,90 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 193,97 грн., що підтверджується його копією та копією розрахунку до цього рішення (а.с.48-49).

Позивач оспорює вищевказані податкові повідомлення-рішення з податку на доходи фізичних осіб в частині визначення йому податкового зобов'язання в сумі 1800,01 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 449,99 грн.; з військового збору в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 150,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 37,49 грн., а також рішення в частині застосування штрафних санкцій за не нарахування єдиного внеску у сумі 7868,29 грн.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) в частині сплати єдиного внеску у сумі 43462,87 грн. посилаючись на правомірність не включення до загального оподатковуваного доходу позивача за 2015-2016р.р. акцизного податку, який сплачений був ним до бюджету та не є доходом позивача у розумінні п.177.1, п.177.2 ст.177, п.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України та правомірність і обґрунтованість віднесення до інших витрат, витрати на придбання у 2016р. ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у сумі 10000,00 грн. згідно до вимог п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, виходячи з наступного.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування ( п.44.2 ст.44 ПК України).

Пунктом 177.1 статті 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

З 01.01.2015р. Законом України від 28 грудня 2014р. №71-УІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71) запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів (пиво, алкогольні напої, тютюнові вироби, нафтопродукти та інше паливо) та одночасно скасовано збір на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства.

За приписами п.п.14.1.4 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Непрямі податки - податки на продаж, з обігу, на додану вартість, на продаж цінних паперів, на переказ коштів за кордон, на дарування і успадкування, на передачу власності, на матеріально-технічні запаси та обладнання, на монопольне право та привілеї, а також акцизи, гербові збори, прикордонні збори та всі інші податки (збори), крім прямих податків і податків з імпорту:

- це внутрішні податки, які не можуть регулюватися нормами міжнародних договорів, крім договорів, ратифікованих Верховною Радою України, до вступу у силу законів за кожним з вказаних податків;

- вони виникають тільки на останньому етапі в процесі реалізації товарів (робіт, послуг), шляхом надбавки до ціни товару (робіт, послуг), що склалася, створюючи нову вартість;

- вони стягуються державою незалежно від результатів господарської діяльності платника податків;

- непрямими вони є через те, що фактично матеріальні витрати зі сплати податку несе споживач у складі ціни на продукцію, що він придбав.

Отже, непрямі податки носять характер податків на споживання. Платник податку (юридична чи фізична особа) виступає як посередник, що нараховує і сплачує податок у бюджет держави.

Також, згідно пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999р. за №860/4153 ( далі - П (С)БО) дохід визначається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу ( за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

За вимогами підпункту 6.1 пункту 6 П (С) БО 15 розділ «Дохід» встановлено, що не визначаються доходами такі надходження від інших осіб, як сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету.

Так, як встановлено із матеріалів справи, у період 2015р. та у 2016р. позивачем як фізичною особою-підприємцем було перераховано акцизний податок на загальну суму 148228,00 грн. до бюджету, що підтверджується копіями платіжних доручень, наявних у матеріалах справи (а.с.66-89).

Таким чином, із аналізу вищенаведених норм законодавства та обставин встановлених у справі, суд приходить до висновку, що позивач як фізична особа-підприємець під час формування загального оподатковуваного доходу за 2015 та 2016р.р. не мав обов'язку з віднесення до складу чистого доходу сум акцизного податку, включених до цін підакцизних товарів, з урахуванням того, що матеріалами проведеної перевірки, а також із наданих до суду копій платіжних доручень вбачається, що позивачем у період 2015-2016р.р. було перераховано до бюджету акцизний податок на загальну суму 148228,00 грн., які наявні в матеріалах справи (а.с.24, 66-89).

Факт того, що акцизний податок не включається до складу доходу фізичною особою - підприємцем підтверджується також і змістом копії рішення ДФС України від 28.12.2017р. №17438/0/99-99-11-02-01-14 за яким були скасовані частково попередні податкові повідомлення-рішення від 25.10.2017р. (а.с.61-65).

Окрім того, незважаючи на те, що правовідносини позивача щодо не включення акцизного податку до загального оподатковуваного доходу виникли у період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., судом враховується і те, що у подальшому з 01.01.2017р. Законом України №1797-УІІІ від 21.12.2016р. п.177.3 ст.177 ПК України було доповнено підпунктом 177.3.1 де законодавцем уже було передбачено, що суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів до доходу фізичної особи-підприємця не включаються.

Зазначене також було передбачено на момент виникнення спірних відносин ( 2015-2016рр.) п.п.6.1 п.6 П (С) БО 15 розділ «Дохід».

Також із наданих документів, судом встановлено, що позивачем правомірно віднесено до складу документально підтверджених інших витрат, витрати на придбання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в 2016 році на суму 10000,00 грн. виходячи з того, що підпунктом 177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України ( у редакції, чинній до 01.01.2017р.) було передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, інші витрати, до складу яких включаються витрати, пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені у підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується у господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Факти того, що позивачем правомірно було віднесено до складу інших витрат, витрати на придбання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в 2016 році на суму 10000,00 грн. також підтверджується і тим, що у подальшому законодавцем з 01.01.2017р. Законом України №1797-УІІІ від 21.12.2016р. було внесено зміни до п.п.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України, яка визначає перелік витрат фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування та, зокрема, до переліку витрат фізичної особи-підприємця безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позивач правомірно не було включено до загального оподатковуваного доходу за 2015-2016р.р. суми акцизного податку, сплаченого позивачем протягом наведеного періоду до бюджету у відповідності до вимог п.п.6.1 п.6 П (С) БО 15 розділ «Дохід», а також правомірно було включено до складу інших витрат, витрати на придбання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в 2016 році на суму 10000,00 грн. у відповідності до вимог п.п. 177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України, а тому нарахування відповідачем позивачеві грошового зобов'язання за платежем на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 1800,01 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 449,99 грн. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 01.02.2018р. є протиправним та таким, що порушує права та інтереси позивача, які підлягають захисту судом шляхом визнання протиправним та скасування наведеного рішення у вказаній частині.

При цьому, роблячи такі висновки, слід зазначити, що до спірних відносин судом не застосовуються вищенаведені норми п.п.177.3.1 п.177.3 ст. 177, п.п.177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПК України, які набрали чинності лише після 01.01.2017р., а підлягають застосуванню норми ст. 177 ПК України, які діяли у редакції, чинній у період з 2015-2016р.р., та у спірний період наведені норми не містили обов'язку платника податку щодо включення до загального оподатковуваного доходу сум акцизного податку, перерахованих платником податку до бюджету, а також вказані норми не містили і у переліку витрат таких видів витрат як витрати на придбання ліцензій та дозволів, проте, такі норми були передбачені у п.5, п.6 П (С)БО 15 розділ «Дохід», а, відповідно, з аналізу наведених норм податкового законодавства та положення про бухгалтерський облік, можна дійти висновку, що у разі, коли норми податкового законодавства та іншого нормативно-правового акту (П (С)БО) припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків позивача або контролюючих органів внаслідок чого є можливість прийняти рішення як на користь платника податку, так і на користь контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків згідно до вимог п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України.

Отже, враховуючи неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків позивача за нормами ст. 177 ПК України у редакції, чинній у 2015-2016р.р. та нормами п.5, п.6 П (С)БО 15 розділ «Дохід», слід прийняти рішення на користь платника податку з урахуванням вимог п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 та п.56.21 ст.56 ПК України.

Окрім того, враховуючи, що акцизний податок не підлягав включенню до складу оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця у 2015-2016р.р., а, відповідно, і донарахування відповідачем позивачеві податкового зобов'язання з військового збору у розмірі 150,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 37,49 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 01.02.2018р. , а також і застосування штрафних санкцій за не нарахування позивачем єдиного внеску на суму 7868,29 грн. за рішенням № від 25.10.2017р. та донарахування єдиного соціального внеску за вимогою про сплату боргу №Ф-5 від 25.10.2017р. щодо сплати єдиного внеску у сумі 43462,87 грн., є протиправним та таким, що порушує права і інтереси позивача, які підлягають захисту судом шляхом визнання протиправними та скасування наведених рішень у вказаній частині.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представником відповідача у ході судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваних рішень у наведених оспорюваних частинах з урахуванням обставин встановлених судом та доказів наданих позивачем, які представником відповідача не спростовані жодними доводами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки від 29.09.2017р. обставини, що слугували прийняттю рішень в оспорюваній частині є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування вищенаведених рішень суб'єкта владних повноважень у оспорюваних частинах підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. понесені позивачем згідно платіжних доручень №2587, №2595 від 06.09.2018р.(а.с.2-3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11,12, 47, 72-77,94,122,132,139,193,241-246,250,251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про часткове визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 01.02.2018р., рішення № від 25.10.2017р., вимоги №Ф- від 25.10.2017р. - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 01.02.2018р. за платежем: «Військовий збір» в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 150,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 37,49 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 01.02.2018р. за платежем: «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 1800,01 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 449,99 грн.;

- рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 25.10.2017р. в частині застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 7868,29 грн.;

- вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №Ф- від 25.10.2017р. в частині сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 43462,87 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (53300, АДРЕСА_2, РНОКПП - НОМЕР_2) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено -24.10.2018р.

Суддя С.О. Конєва