Справа № 2140/1564/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 2140/1564/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Бондарчук О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача 1 - Волкової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Олешківської міської ради, Олешківського міського голови ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та скасування рішення від 02 лютого 2018 року № 530,

встановив:

01 серпня 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Олешківської міської ради (далі - відповідач 1, міська рада), Олешківського міського голови Херсонської області ОСОБА_4 (далі - відповідач 2, міський голова ОСОБА_4), у якому просить визнати протиправними дії Олешківського міського голови Херсонської області ОСОБА_4 по підписанню рішення Олешківської міської ради від 02 лютого 2018 року № 530 та скасувати відповідне рішення (позов надійшов до канцелярії суду 06 серпня 2018 року).

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, 02 лютого 2018 року на розгляд 34-ї позачергової сесії Олешківської міської ради VII скликання було винесено проект рішення «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність». Під час розгляду проекту рішення на пленарному засіданні міської ради не було набрано достатньої кількості голосів, як того вимагає закон (14 і більше від загального складу ради), у зв'язку із тим, що під час електронного голосування депутати міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не голосували за підтримання проекту рішення, проте електронна система голосування некоректно відобразила цей результат. В той же час, ці депутати заявили про дану помилку голові лічильної комісії, якого було обрано для встановлення результатів голосування з питань порядку денного, що підтверджується протоколами пленарних засідань ради від 02 та 05 лютого 2018 року. На звернення позивача до голови лічильної комісії про визнання результатів голосування недійсними через неврахування електронною системою голосів відповідних депутатів, останнім надано відповідь, згідно якої вбачається, що лічильна комісія не підписувала роздрукованих результатів електронного голосування, з підстав подання депутатами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вищевказаних заяв. За результатами звернення позивача до міського голови ОСОБА_4, останнім надано заявнику оскаржуване рішення Олешківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність» від 02 лютого 2018 року № 530. Позивач вважає, що наведені обставини свідчать про порушення відповідачами вимог ст. 81 регламенту Олешківської міської ради, затвердженого рішенням ради від 18 грудня 2015 року «Про регламент роботи Цюрупинської міської ради VII скликання (із змінами внесеними рішенням ради від 07 грудня 2017 року № 497). Крім того, позивач наголошує на тому, що оскаржуване рішення міської ради, оприлюднене 21 січня 2018 року, тобто із порушенням строку, встановленого приписами ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно яких відповідні рішення оприлюднюються не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. Вказує на те, що протиправність дій міського голови пояснюється взяттям на себе функцій із встановлення результатів голосування з питань порядку денного; підписанням оскарженого рішення без затвердження результатів голосування лічильною комісією ради. Обґрунтовуючи своє право на звернення до суду із даним позовом, позивач посилається на ч. 2 ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та зазначає, що оскаржуване рішення порушує його права, як члена територіальної громади міста Олешки в частині земельних правовідносин, оскільки, до виключної компетенції Олешківської міської ради відноситься питання регулювання земельних відносин. Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем 1 та підписане відповідачем 2 із порушенням порядку, встановленого законодавством, що дає підстави стверджувати про його незаконність та протиправність, у зв'язку із чим, ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги, та тим самим, скасувати рішення 34-ї позачергової сесії Олешківської міської ради VII скликання «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність» від 02 лютого 2018 року № 530.

10 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків.

З огляду на усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суд від 30 серпня 2018 року вирішено відкрити провадження у справі, здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 26 вересня 2018 року. Проте, розгляду справи не відбулось, так як з 03 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року головуючий суддя по справі перебував на лікарняному. Відтак, ухвалою від 09 жовтня 2018 року підготовче засідання призначено на 30 жовтня 2018 року.

19 вересня 2018 року до суду подано відзив на позовну заяву. Позивач не погоджується із позицією, викладеною у позові, з огляду на наступне. Так, доводи позивача про те, що спірним рішенням порушено його права як представника територіальної громади є безпідставними, у зв'язку із тим, що територіальна громада бере участь у даній справі через орган місцевого самоврядування - Олешківську міську раду (відповідач 1 по справі). При цьому, представництво міської ради може здійснюватися її керівником або уповноваженим представником, на підставі засвідченої належним чином довіреності. Наголошує на тому, що на момент звернення до суду із даним позовом позивач був увільнений від посади голови постійної депутатської комісії мандатної, з питань депутатської діяльності, етики, законності та правопорядку рішенням міської ради від 30 березня 2018 року № 57, затвердженого рішенням міської ради від 11 травня 2018 року № 602. Відтак, звернення ОСОБА_1 до суду суперечить приписам ст. 2 КАС України, так як оскаржене рішення жодним чином не вплинуло на його права та/або обов'язки. Відповідач не погоджується із твердженням позивача про те, що спірне рішення оприлюднене із порушенням строку, встановленого законодавством, так як через передбачений частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України обов'язок відповідача 1 розглянути питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у місячний строк з моменту отримання відповідного клопотання, оприлюднення наведеного рішення відбулось із застосуванням порядку прискореного розгляду, передбаченого статтею 59 регламенту Олешківської міської ради, згідно якої проект рішення від 02 лютого 2018 року оприлюднено не пізніше як за 07 днів до пленарного засідання, а саме 21 січня 2018 року. Відповідач вказує на те, що доводи ОСОБА_1 про не спрацювання пультів голосування є безпідставними, оскільки згідно протоколу 34-ої позачергової сесії міської ради, оскаржуване рішення прийнято «в цілому» більшістю від складу голосів (шістнадцять «за», із урахуванням голосів депутатів ОСОБА_6, ОСОБА_5). Зазначає, що надані позивачем копії заяв від цих депутатів, адресовані депутату ОСОБА_7, а не головуючому пленарного засідання або секретарю ради, що суперечить положенням ч. 4 ст. 91 Регламенту міської ради, тому такі докази не можуть братися судом до уваги при розгляді даної справи. В той же час, відповідач стверджує, що як встановлено статтею 81 вказаного Регламенту, лічильною комісією може прийматися рішення про визнання недійсними результатів голосування, що призвело б до оголошення повторного голосування, проте, згідно протоколу 34-ої позачергової сесії, такого рішення лічильною комісією не приймалося. Відповідач зауважує на тому, що позовні вимоги до міського голови є необґрунтованими, так як підписуючи оскаржуване рішення, він виконував обов'язки, покладені на нього приписами п. 3 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Крім того, на переконання відповідача 1, позивач звернувся до суду із даним позовом з порушенням шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України, у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 як депутату, який приймав участь у розгляді проекту оскарженого рішення, стало відомо про його прийняття 02 лютого 2018 року, проте позовну заяву подано до суду тільки 06 серпня 2018 року. Таким чином, відповідач вважає рішення 34-ї позачергової сесії Олешківської міської ради VII скликання «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність» від 02 лютого 2018 року № 530 вмотивованим, прийнятим згідно порядку, визначеного законодавством, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, що свідчить про існування підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без задоволення.

03 жовтня 2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Позивач не погоджується із твердженнями, наведеними відповідачем 1 у відзиві, наголошує на порушенні його прав оскаржуваним рішенням, на незаконності прийнятого відповідачами рішення, що пояснюється порушенням порядку його прийняття, з підстав, наведених у позові. Окрім того, зазначає, що оскаржуване рішення міської ради не є актом органу місцевого самоврядування, так як воно не прийняте шляхом голосування депутатами ради на пленарному засіданні. Позивач переконаний в порушенні відповідачем 1 строку оприлюднення проекту оскарженого рішення, передбаченого ст. 15 Законом України «Про доступ до публічної інформації», оскільки положення цього Закону мають пріоритет над нормами Регламенту, на який посилається відповідач 1. Вважає помилковим посилання міської ради на ст. 91 Регламенту ради в обґрунтування своєї позиції, оскільки дана норма використовується лише у випадку не спрацювання пульта для голосування, що не мало місця у даному випадку. Зазначає, що міський голова не мав права на підписання оскаржуваного рішення, у зв'язку із тим, що це рішення з вищенаведених підстав не може вважатися актом органу місцевого самоврядування. Крім того, позивач, посилаючись на квитанцію поштового відправлення № 608, журнал вхідної кореспонденції суду, відбиток печатки на конверті поштового відправлення, відомості із сайту ПАТ «Укрпошта», вказує на своєчасність звернення до суду із даним позовом, яке відбулось саме 01 серпня 2018 року, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України. Відтак, ОСОБА_1 зауважив на незаконності оскаржуваного рішення, помилковості тверджень відповідача 1, наведених у відзиві, тому просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 30 жовтня 2018 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22 листопада 2018 року. Крім того, наведеною ухвалою, за погодженням, сторін встановлено відсутність необхідності виклику свідків для допиту, на необхідності чого наголошувалося у клопотанні позивача від 01 серпня 2018 року.

Протокольною ухвалою від 22 листопада 2018 року розгляд справи відкладено на 30 листопада 2018 року для надання додаткових доказів по справі.

В судове засідання, 30 листопада 2018 року, сторони з'явились.

Представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача 1 проти позову заперечив і просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач 2 до суду не з'явився, проте був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відтак, суд за погодженням сторін, вирішив розглядати справу за фактичною явкою учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 січня 2018 року на офіційному сайті Олешківської міської ради оприлюднено проект рішення № 530 «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність».

02 лютого 2018 року на розгляд 34-ї позачергової сесії Олешківської міської ради VII скликання було винесено проект наведеного рішення, відповідно до змісту якого міська рада мала надати 22 громадянам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення їм земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель споруд.

Питання щодо затвердження проекту оскаржуваного рішення розглядалося міською радою за № 4 згідно Переліку питань, які виносяться на засідання 34-ї сесії Олешківської міської ради від 02 лютого 2018 року.

Позачергова сесія проводилась відповідно до Регламенту Олешківської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням міської ради від 07 грудня 2017 року № 497.

Як вбачається із протоколу від 02 лютого 2018 року № 34 позачергова сесія Олешківської міської ради розпочалася о 14:00 год. Головуючим сесії виступав - голова міської ради ОСОБА_4, секретарем міської ради - ОСОБА_8 Із загальної кількості 26 депутатів міської ради на позачергову 34-ту сесію прибуло 25 депутатів, відсутній депутат ОСОБА_9

Обрано лічильну комісію в кількості трьох осіб: голову комісії - ОСОБА_7, та членів комісії - ОСОБА_10, ОСОБА_11 (25 депутатів проголосувало «за», утрималось від голосування - 1; рішення прийнято більшістю голосів).

Розглядаючи питання затвердження проекту оскаржуваного рішення (питання № 4), головуючий запропонував проект рішення прийняти «за основу», у зв'язку із чим, 15 депутатів проголосували «за» (ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24); 03 депутати проголосували «проти» (ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_5); 03 депутати утримались від голосування (ОСОБА_27, ОСОБА_6, ОСОБА_27); не голосували 05 депутатів (ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_7,ОСОБА_1, ОСОБА_10). Відтак, рішення прийнято більшістю голосів (15 «за», 03 «проти»).

Розглядаючи питання затвердження проекту оскаржуваного рішення (питання № 4) «в цілому», за результатами електронного поіменного голосування: 16 депутатів проголосували «за» (ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_24); 02 депутати проголосували «проти» (ОСОБА_25, ОСОБА_26); 01 депутат утримався від голосування (ОСОБА_28.); 07 депутатів не голосували (ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_10). Відтак, рішення № 530 прийнято більшістю голосів (16 «за», 02 «проти»).

Після прийняття рішення депутат ОСОБА_6 зазначив, що він голосував «проти», проте його голос враховано «за» прийняття рішення № 530, у зв'язку із чим, секретар міської ради ОСОБА_8 запропонував депутату ОСОБА_6 підійти до секретаря та оголосити перерву.

На першому засіданні сесії депутатами розглянуто перші чотири питання.

Голова міської ради оголосив перерву, зазначив, що про час і дату продовження сесії буде повідомлено окремо.

05 лютого 2018 року позачергову сесію продовжено, із загальної кількості 26 депутатів міської ради на 34-ту сесію прибуло 16 депутатів, відсутні за різними причинами 11 депутатів: ОСОБА_20, ОСОБА_14, ОСОБА_26, ОСОБА_18, ОСОБА_6, ОСОБА_22, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_28, ОСОБА_1, ОСОБА_10

На пропозицію голови міської ради вивести зі складу лічильної комісії депутатів ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ввести в склад комісії ОСОБА_29 (в якості голови комісії), ОСОБА_23 (в якості секретаря комісії), ОСОБА_11 (в якості члена комісії), за результатами поіменного голосування 16 депутатів проголосували «за», тому рішення прийнято одноголосно.

На другому засіданні сесії депутатами розглянуто з п'ятого по двадцять п'яте питання, відповідно до Переліку питань, які виносяться на засідання 34-ї сесії Олешківської міської ради від 02 лютого 2018 року.

Не погоджуючись із рішенням Олешківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність» від 02 лютого 2018 року № 530, один з депутатів міської ради - ОСОБА_1 (посвідчення № 20 від 2016 року), 01 серпня 2018 року звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з метою оскарження такого рішення.

Вирішуючи питання про порушення оскаржуваним рішенням прав позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як на підставу порушення прав ОСОБА_1 оскарженим рішенням, останній як в позовній заяві так і в відповіді на відзив зазначає, що цим рішенням порушені його права як члена територіальної громади, який фактично є співвласником майна територіальної громади, в тому числі землі, яка спірним рішенням надається відповідним громадянам у власність.

Водночас, як вбачається з оскарженого рішення відповідача 1, воно визначає права та обов'язки конкретних осіб (надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою: ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_8, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50), тобто є актом індивідуальної дії.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб'єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Оскільки ОСОБА_1 не є суб'єктом правовідносин, які виникли із прийняттям оскарженого рішення Олешківської міської ради, яке є правовим актом ненормативного характеру, то і відповідно не породжує для позивача і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах ОСОБА_51 Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17, від 06 червня 2018 року у справі №800/489/17 та від 21 червня 2018 року у справі №800/397/17.

Доводи позивача про порушення спірним рішенням відповідача 1 його права як співвласника майна територіальної громади, в тому числі землі, суд не приймає до уваги, оскільки вони є не конкретизованими. Також, суд критично ставиться до посилань позивача на те, що Рішенням № 530 відповідним громадянам надаються у власність земельні ділянки, оскільки на думку суду факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є вирішенням питання про передачу земельної ділянки у власність, дозвіл лише засвідчує намір про таку передачу. Після отримання вказаного дозволу громадянам ще необхідно пройти відповідну процедуру, передбачену земельним законодавством, для остаточного оформлення права власності на земельні ділянки.

Отже, доводи позивача, згідно яких оскаржуваним рішенням відповідним громадянам неправомірно передаються у власність земельні ділянки, у зв'язку з чим порушується його право як учасника територіальної громади, ґрунтуються на припущеннях, які спрямовані на майбутнє та на даний час, судом не вбачається фактів, що свідчать про порушення прав ОСОБА_1

Щодо порушення відповідачами порядку затвердження проекту оскаржуваного рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

В основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (ч. 1 ст. 144 Конституції України).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 141, 144, 146 Конституції України.

Відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 15 ст. 46 Закону № 280/97-ВР порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

З наведеного вбачається, що порядок проведення сесії визначається Регламентом міської ради, який приймається її рішенням.

Як встановлено судом, 34-та позачергова сесія Олешківської міської ради VII скликання проводилась відповідно до Регламенту, затвердженого рішенням міської ради від 07 грудня 2017 року № 497.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем 1 строку на оприлюднення проекту спірного рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про місцеве самоврядування» розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати, зокрема нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Як встановлено судом, проект спірного рішення, який розглядався з метою прийняття 02 лютого 2018 року, оприлюднено на офіційному сайті Олешківської міської ради 21 січня 2018 року, тобто за 09 робочих днів до дати розгляду проекту.

Наведене свідчить на користь висновку про порушення відповідачем 1 строку, встановленого законодавством на оприлюднення проекту акта індивідуальної дії.

Суд не бере до уваги посилання відповідача 1 на положення ст. 59 Регламенту Олешківської міської ради в обґрунтування своєї позиції щодо не порушення строків на оприлюднення проекту спірного рішення, оскільки приписи ст. 59 цього Регламенту суперечать нормам Закону України «Про доступ до публічної інформації». Суд зауважує на тому, що норми Законів України мають пріоритет над нормами Регламенту міської ради в тій частині, що суперечить нормам Законів, так як ці норми мають вищу юридичну силу.

Щодо тверджень позивача про неврахування голосів депутатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при прийнятті спірного рішення та некоректне відображення результатів їх голосування електронною системою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 91 Регламенту Олешківської міської ради VII скликання у випадку заяви депутата щодо не спрацювання його персонального пульта для голосування, секретар міської ради перевіряє пульт, про результати інформує лічильну комісію та головуючого. У разі виявлення порушення в роботі пульта лічильна комісія визнає результати голосування недійсними та оголошує проведення повторного голосування.

З наведеної норми вбачається, що у випадку несправності пульта для голосування, що зокрема може відобразитися у формі невідповідності зафіксованого голосу депутата, тому який відповідає його волевиявленню, відповідний депутат, який виявив несправність (невідповідність) має звернутися до секретаря міської ради для перевірки пульта. Якщо несправність (невідповідність) підтверджується, лічильна комісія визнає результати голосування недійсними та оголошує проведення повторного голосування.

Як вже встановлено судом, у протоколі № 34 позачергової сесії Олешківської міської ради VII скликання, на якій вирішувалося питання щодо прийняття спірного рішення, відсутні відомості які свідчать про визнання лічильною комісією результатів голосування недійсними. При цьому, зі змісту протоколу вбачається, що спірне рішення прийнято «в цілому» більшістю від складу голосів, а саме 16 депутатів проголосувало «за». Суд зауважує на тому, що лічильною комісією ради оголошено про відсутність зауважень комісії щодо порядку проведення сесії.

Посилання позивача на неможливість застосування ч. 4 ст. 91 Регламенту до уваги не беруться, так як «неспрацювання пульта для голосування» у даному випадку означає не тільки встановлений факт не врахування голосу депутата при проведенні голосування із застосуванням пульта, а і невідповідність врахованого голосу депутата, тому який відповідає його волевиявленню.

З огляду на вказане, та на той факт, що депутати ОСОБА_6 та ОСОБА_52 звернулися із письмовими заявами про визнання результатів голосування недійними, у зв'язку із не спрацюванням пультів для голосування, саме до депутата ОСОБА_7 (голови лічильної комісії), а не до секретаря міської ради, як це передбачено Регламентом міської ради, суд не може врахувати наведені заяви при розгляді даної справи.

Відтак, враховуючи те, що спірне рішення прийняте на позачерговій сесії Олешківської міської ради більшістю голосів, а також зважаючи на те, що лічильною комісією не визнано результати голосування недійсними та не оголошено проведення повторного голосування щодо прийняття оскаржуваного рішення, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що наведене рішення не є актом органу місцевого самоврядування, з підстав порушення порядку його прийняття.

Відтак, дії відповідача 2 по підписанню спірного акта є правомірними, такими, що відповідають його обов'язку, передбаченого п. 3 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Таким чином, суд вважає, що встановлені порушення порядку прийняття оскарженого рішення в сукупності є недостатніми для визнання його протиправним та скасування.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, так як судом встановлено, що спірне рішення не порушує ніяких прав позивача, а тому його прийняття не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позовна заява такою, що підлягає залишенню без задоволення.

Суд не бере до уваги посилання відповідача 1 на порушення позивачем строку на звернення до суду із даною позовною заявою, передбаченого ст. 122 КАС України, оскільки даний строк встановлено для осіб, права яких були порушені рішенням, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, натомість згідно вищенаведеного висновку суду, права позивача спірним рішенням не порушені.

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 75100) до Олешківської міської ради (, АДРЕСА_2, 75100), Олешківського міського голови ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, 75100) про визнання протиправними дій Олешківського міського голови ОСОБА_4 по підписанню рішення Олешківської міської ради від 02 лютого 2018 року № 530 та скасування вказаного рішення - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10 грудня 2018 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 6.2.1