Справа № 440/3921/18
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. ПолтаваСправа № 440/3921/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Крутько О.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності щодо невиплати пенсії за липень-серпень 2018 року протиправною та стягнення невиплаченої пенсії за липень-серпень 2018 року в сумі 2870 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що виплати пенсії за липень-серпень 2018 року не проводились у зв'язку із зміною місця проживання, переведення справи з попереднього органу ПФУ, прийняттям рішення про поставку на облік та призначення пенсії. Дії, що призвели до затримки виплати пенсії обумовлені, зокрема, здійсненням процедури перевірки місця мого проживання, як внутрішньо перемішеної особи, яка визначена постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" № 365 від 08 червня 2016 року. Даний акт є підзаконним, а тому не може обмежувати права громадян, які встановлено законами, зокрема статтею 47 Закону №1058-IV щодо здійснення щомісячної виплати у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія. Таким чином, непідтвердження фактичного місця проживання пенсіонера, зміна місця проживання або інше не є передбаченими законом підставами для припинення виплати пенсії. Разом з тим, інших підстав невиплати пенсії, а ніж за рішенням територіального органу ПФУ про припинення з наведених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав законом не передбачено.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У відзиві на позов зазначив, що недоотримана позивачем пенсія буде виплачена в добровільному порядку при наявності відповідного фінансування /а.с. 21/.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Полтавському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області з 01.07.2018 та має статус внутрішньо переміщеної особи згідно із довідкою від 23.06.2018 № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видана Управлінням соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації /а.с. 27/.

23.06.2018 ОСОБА_1 звернулась до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, у якій просила перевести пенсію із м. Запоріжжя /а.с. 24/.

Пунктом 2 рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 12.07.2018 № 21 призначено соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам, зокрема ОСОБА_1 пенсію за віком /а.с. 28-29/.

Розпорядженням Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 06.08.2018 № 30333 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 01.07.2018 у розмірі 1435 грн довічно / а.с. 23/.

Виплата пенсії ОСОБА_1 розпочата з вересня 2018 року, однак заборгованість за липень-серпень 2018 року виплачена не була, у зв'язку із чим позивач звернулась до суду з цим позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України /пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України/.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України».

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 7 Закону № 105 8-IV визначені принципи, за якими здійснюється державне пенсійне страхування. До них віднесені зокрема: законодавче визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду; обов'язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Статтею 44 Закону №1058-IV визначено, що порядок призначення пенсії визначається Правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Передбачено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Статтею 47 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ч. 2 ст. 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Приписами частини першої статті 49 Закону № 1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону /частина друга статті 49 Закону № 1058-IV/.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-ІV є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії призначаються, припиняються і поновлюються органом Пенсійного фонду України і саме цей орган відповідає за призначення, припинення та поновлення їх виплати.

Такі умови встановлюються для всіх громадян України - пенсіонерів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу не проводились виплата пенсії впродовж липня - серпня 2018 року через зміну місця проживання, переведення справи з попереднього органу ПФУ та розглядом комісією з прийняттям рішення про постановку на облік та призначення пенсії.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що згідно з матеріалами макету пенсійної справи (162504/762) ОСОБА_1 звернулася до відділу обслуговування громадян в Полтавському районі з заявою від 23.06.2018 щодо переведення виплати пенсії за віком з Олександрівського району Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до Полтавського району Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області у зв'язку зі зміною місця проживання. Відділом обслуговування громадян в Полтавському районі макет пенсійної справи, заява та документи ОСОБА_2 були передані до відділу з питань призначення та перерахунку пенсій в Полтавському районі для винесення рішення про прийняття на пенсійний облік 03.08.2018. Рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Полтавської районної державної адміністрації №21 від 12.07.2018 надійшло до Управління 18.07.2018. Атестат з даними по який час виплачена пенсія заявнику за попереднім місцем проживання був виписаний Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя 20.07.2018 № б/н, залучений до макету пенсійної справи та надійшов до Управління разом з макетом пенсійної справи ОСОБА_1 03.08.2018. В атестаті від 20.07.2018 зазначено, що заявниця за попереднім місцем проживання отримала пенсію по 30.06.2018, тому ОСОБА_1 було прийнято на пенсійний облік з 01.07.2018. Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій в Полтавському районі рішення про прийняття на облік було прийнято 06.08.2018. Неотриманою ОСОБА_1 залишається пенсія за липень та серпень 2018 року у сумі 2870,00 грн., яка буде виплачена при наявності відповідного фінансування.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання реєстрації). При переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Матеріалами справи підтверджується, що матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 переслані до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації) із запізненням.

Зважаючи на несвоєчасне надходження матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 до відповідача, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії за липень-серпень 2018 року.

Разом з тим, затримка у виплаті пенсії ОСОБА_1 є порушенням гарантованих конституцією та законами прав позивача на пенсійне забезпечення.

У рішенні /пункт 25/, прийнятому у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу.

У рішенні /пункт 25/, прийнятому у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тож, припиняючи нарахування та виплату пенсії за відсутності передбачених законами У країни підстав, відповідач порушив право на отримання пенсії, тоді як право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За приписами ст. 46 Конституції України, не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод: основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають застосовує принцип верховенства права Суду з прав людини.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зазначено у рішеннях №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року та № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року) пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституції та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать й пенсіонери, яким пенсія призначається згідно з Законом.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів статтею Конституції України не допускається.

З огляду на викладене суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за липень-серпень 2018 року в сумі 2870 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 371 негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (пров. Червоний, 6, с. Зінці, Полтавський район, Полтавська область, 38762, ідентифікаційний НОМЕР_2) до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за липень-серпень 2018 року в сумі 2870 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 грудня 2018 року.

Суддя А.Б. Головко