Справа № 2-а-484/2008
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 грудня 2018 року

Київ

справа №2-а-484/2008

адміністративне провадження №К/9901/66212/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В. перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2008 року, ухвалу Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2009 року, 07 квітня 2011 року, 25 квітня 2018 року, 11 червня 2018 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2012 року

за позовом ОСОБА_2

до Пенсійного фонду України, Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку Волинської області

про визнання дій неправомірними, стягнення суми пенсії та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2018 року ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2, скаржник) звернувся до Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, скаржником оскаржуються, зокрема, ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року та ухвала Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2012 року.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону на час її подання (в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2012 року), суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження в цій частині, з огляду на наступне.

За правилами пункту 3 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Як встановлено судом, ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року вже було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2012 року у справі № 2-а-484/2008.

З урахуванням вищенаведеного суд касаційної інстанції прийшов до висновку про те, що у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2012 року слід відмовити.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону на час її подання (в частині оскарження постанови Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2008 року, ухвали Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року, ухвал Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2009 року, 25 квітня 2018 року, 11 червня 2018 року) суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення скарги в цій частині, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються, зокрема, обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з тексту касаційної скарги, скаржником не наведено підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі (а саме постанови Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2008 року, ухвали Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року, ухвал Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2009 року, 25 квітня 2018 року, 11 червня 2018 року), оскільки в ній не міститься посилань на допущені цими судами неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права. Такі підстави викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цим судом при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Пунктом 4 частини п'ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

В зв'язку з наведеним касаційна скарга ОСОБА_2 в частині оскарження постанови Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2008 року, ухвали Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року, ухвал Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2009 року, 25 квітня 2018 року, 11 червня 2018 року підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини п'ятої статті 332 КАС України.

Суд також вважає за необхідне відмітити, що згідно положень, які містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі "Golder v. the United Kingdom" від 21 лютого 1975 року № 4451/70, пункт 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28 травня 1985 року № 8225/78, пункт 37 рішення у справі "Guerin v. France" від 29 липня 1998 року № 25201/94, пункт 96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі "Воловік проти України" від 06 грудня 2007 року № 15123/03, пункт 27 рішення у справі "Пелевін проти України" від 20 травня 2010 року № 24402/02, пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року № 45783/05, ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України"); такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися відповідно до потреб і ресурсів суспільства; держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення у справах "Osman v. The United Kingdom" від 28 жовтня 1998 року № 23452/94 та "Kreuz v. Poland" від 19 червня 2001 року № 28249/95); умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви; зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження у справах здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (пункт 48 рішення у справі "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року № 21920/93 та рішення у справі "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року № 26737/95).

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 25 липня 2018 року у справі № 520/6958/16-а, від 17 серпня 2018 року у справі № 810/2180/18 та від 21 серпня 2018 року у справі № 815/523/18.

Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при подачі касаційної скарги слід дотримуватись вимог щодо її форми та змісту, визначених статтею 330 КАС України. Так, згідно з останньою касаційна скарга подається у письмовій формі. У касаційній скарзі зазначаються: 1) найменування суду касаційної інстанції; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адреса електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності; 3) судові рішення, що оскаржуються; 4) обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; 5) вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; 6) у разі необхідності - клопотання особи, що подає касаційну скаргу; 7) дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується; 8) перелік матеріалів, що додаються. Касаційна скарга може містити клопотання особи про розгляд справи за її участі. За відсутності такого клопотання вважається, що особа не бажає брати участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції. До касаційної скарги додаються документ про сплату судового збору, а також копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи. Якщо касаційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

Також у відповідності до частини десятої статті 44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Крім того, вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, повинні узгоджуватись із повноваженнями суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, передбаченими статтею 349 КАС України. Так, у відповідності до останньої суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у визначених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, визначених пунктами 1-6 частини першої цієї статті.

Також, суд звертає увагу, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд (стаття 327 КАС України), а не Верховний Суд України, якому скаржник адресує свою касаційну скаргу.

Керуючись статтями 169, 248, 328, 332, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України, Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку Волинської області про визнання дій неправомірними, стягнення суми пенсії та моральної шкоди.

2. Повернути касаційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження постанови Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2008 року, ухвали Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року, ухвал Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2009 року, 25 квітня 2018 року, 11 червня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України, Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку Волинської області про визнання дій неправомірними, стягнення суми пенсії та моральної шкоди.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

4. Надіслати іншим учасникам справи копію даної ухвали.

5. Роз'яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги (в частині оскарження постанови Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2008 року, ухвали Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року, ухвал Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2009 року, 25 квітня 2018 року, 11 червня 2018 року) не позбавляє його права на повторне звернення до Верховного Суду.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

7. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Я.О. Берназюк

М.І. Гриців

Н.В. Коваленко