Справа № 814/1515/18
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 р. № 814/1515/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагаря В.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54031

до відповідача:Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001

треті особи:ОСОБА_2, АДРЕСА_2, 54040

про:визнання протиправним та скасування рішення від 26.06.2013 № 600,

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Миколаївської міської ради, за участю у справі третьої особи ОСОБА_2 (надалі - третя особа, ОСОБА_2.) про визнання протиправним та скасування рішення від 26.06.2013 р. № 600 "Про визнання рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.06.2007р. №1155 таким, що втратило чинність".

Ухвалою від 12.07.2018 р. суд відкрив провадження у справі № 814/1515/18 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.06.2007 року № 1155 "Про встановлення ідеальних часток у домоволодінні та видачу свідоцтв про право власності юридичнам та фізичним особам" оформила право власності на 66/100 частки нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3. Після чого, позивачем нежитловий об'єкт за адресою: АДРЕСА_3 продано ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.08.2017 року НОМЕР_2. 26.06.2013 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення № 600 "Про визнання рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.06.2007р. № 1155 таким, що втратило чинність", яким вийшов за межі своїх повноважень та порушитв права і законні майнові інтереси позивача, що і стало підставою для звернення до суду.

Миколаївська міська рада надала клопотання про заміну первинного відповідача належним відповідачем, яким є виконавчий комітет Миколаївської міської ради, оскільки Миколаївська міська рада та виконавчий комітет Миколаївської міської ради є різними юридичними особами. Крім того, відповідно до норм Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" Миколаївська міська рада та виконавчий комітет Миколаївської міської ради є різними органами місцевого самоврядування, які наділені різнимим повноваженнями.

05.10.2018 року суд ухвалою замінив первісного відповідача - Миколаївську міську раду на належного відповідача - виконавчий комітет Миколаївської міської ради (надалі - відповідач, ВК ММР).

Відповідач надав відзив на позовну заяву. Відзив обгрунтований тим, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2007 року по справі № 17/21/07 визнано дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень загальною площею 180 кв.м., які знаходяться у АДРЕСА_3 нежитловий об'єкт А та нежитловий об'єкт Б, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_1 та Фондом комунальної власності Миколаївської міської ради. На виконання вказаного судового рішення відповідачем прийнято рішення від 22.06.2007 року № 1155 "Про встановлення ідеальних часток у домоволодінні та видачу свідоцтв про право власності юридичнам та фізичним особам" та оформлено право власності на 66/100 частки нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3. Рішенням Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 року по справі № 17/21/07 рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2007 року скасовано. Оскільки, підставу, яка слугувала для прийняття рішення Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 22.06.2007 року № 1155 "Про встановлення ідеальних часток у домоволодінні та видачу свідоцтв про право власності юридичнам та фізичним особам" та оформлення права власності на 66/100 частки нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3 - скасовано, отже оскаржуване позивачем рішення від 26.06.2013 р. № 600 "Про визнання рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.06.2007р. №1155 таким, що втратило чинність" прийнято в межах та на підставі діючого законодавства.

ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та надала письмові пояснення стосовно позовних вимог, в яких зазначила, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України), суд здійснив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2007 року по справі № 17/21/07 визнано дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень загальною площею 180 кв.м., які знаходяться у АДРЕСА_3 нежитловий об'єкт А та нежитловий об'єкт Б, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_1 та Фондом комунальної власності Миколаївсьткої міської ради, а також визнано за приватним підприємцем ОСОБА_1 право власності на придбане нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення загальною площею 180 кв.м., які знаходяться у АДРЕСА_3, нежитловий об'єкт А S загальна -108,4 кв.м., S основна - 80,5 кв. м. та нежитловий об'єкт Б S загальна - 71,6 кв.м., S основна - 52, 1 кв.м.

На виконання вказаного судового рішення ВК ММР прийнято рішення від 22.06.2007 року № 1155 "Про встановлення ідеальних часток у домоволодінні та видачу свідоцтв про право власності юридичнам та фізичним особам".

На підставі рішення від 22.06.2007 № 1155 позивач оформив право власності на 66/100 частки нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.08.2007 року (арк. справи 10).

Нежитловий об'єкт парку культури та відпочинку "Ліски", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 позивачем продано ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про право власності від 09.08.2017 року НОМЕР_2.

26.06.2013 р. відповідачем прийнято рішення № 600 "Про визнання рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.06.2007р. №1155 таким, що втратило чинність".

Не погоджуючись з вказаним рішенням від 26.06.2013 року № 600 позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного рішення № 600 "Про визнання рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.06.2007р. №1155 таким, що втратило чинність", суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до пункту 15 частини першоїстатті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев'ятою статті 59 цього Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Водночас у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Положенню частини десятої згаданої вище статті надано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, в якому з-поміж іншого зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В аспекті конституційного подання (щодо якого прийнято рішення України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009) Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини другої статті 19, статті144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 17 березня 2015 року (справа № 21-38а15), а також в постановах від 18 листопада 2014 року (справа № 21-438а14) та 4 червня 2013 року (справа № 21-64а13).

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Як вказав відповідач, рішенням Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 року по справі № 17/21/07 рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2007 року скасовано.

В свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що саме відповідачем все ж таки 22.06.2007 року прийнято рішення № 1155 "Про встановлення ідеальних часток у домоволодінні та видачу свідоцтв про право власності юридичнам та фізичним особам".

Судом встановлено, що на виконання рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.06.2007 року № 1155 "Про встановлення ідеальних часток у домоволодінні та видачу свідоцтв про право власності юридичнам та фізичним особам" позивачка отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.08.2007 року (арк. справи 10).

Тобто, зазначене рішення відповідача є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасовано органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54031, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 04056612) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.06.2013 р. № 600 "Про визнання рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.06.2007р. №1155 таким, що втратило чинність"

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 04056612) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54031, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704, 80 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар