Справа № 807/965/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2705/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Улицького В.З.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Шимін Н.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.09.2018р. в адміністративній справі за позовом Берегівської місцевої прокуратури в інтересах держави до Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» про визнання бездіяльності протиправною та спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Луцович М.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 22 хв. 20.09.2018р. м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 24.09.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

17.08.2018р. позивач Берегівська місцева прокуратура звернулася в інтересах держави до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача Державного підприємства /ДП/ «Берегівське лісове господарство» щодо невжиття заходів до оформлення права постійного користування земельними ділянками у межах Берегівського району орієнтовною площею 1601 га з метою їх формування як об'єкта цивільних прав, вартістю 249756000 грн.; зобов'язати відповідача ДП «Берегівське лісове господарство» вжити заходи, передбачені ст.ст.92, 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу /ЗК/ України, з метою набуття права користування земельними ділянками у межах Берегівського району, орієнтовною площею 1601 га, вартістю 249756000 грн. та оформлення речових прав на них; стягнути з відповідача сплачений судовий збір (а.с.4-11).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.09.2018р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність відповідача ДП «Берегівське лісове господарство» щодо невжиття заходів до оформлення права постійного користування земельними ділянками у межах Берегівського району орієнтовною площею 1601 га з метою їх оформлення як об'єкта цивільних прав, вартістю 249756000 грн.; зобов'язано відповідача ДП «Берегівське лісове господарство» вжити заходи, передбачені ст.ст.92, 116, 123, 125, 126 ЗК України, з метою набуття права користування земельними ділянками у межах Берегівського району, орієнтовною площею 1601 га, вартістю 249756000 грн. (а.с.150-157).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ДП «Берегівське лісове господарство», який покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,неправильне застосування норм матеріального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.162-167).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що під час винесення рішення по справі судом неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки до спірних правовідносин не застосовані приписи ч.2 ст.3 ЗК України, п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу /ЛК/ України.

При цьому, згідно ч.2 ст.3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Згідно п.5 Прикінцевих положень ЛК України (спеціального нормативно-правового акту про ліси, норми якого є спеціальними по відношенню до норм ЗК України, які є загальними) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

На ділянку площею 1601 га у відповідача наявний проект організації та розвитку лісового господарства, розроблений Українським державним проектним виробничим об'єднанням «Львівська державна лісовпорядна експедиція» у 2014 році; також відповідачем згідно договору № 83 від 01.07.2016р. замовлено в Українського державного проектного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» проведення польових робіт з базового лісовпорядкування на площі 1601 га.

Приписи ст.ст.123, 125, 126 ЗК України не встановлюють обов'язку оформлювати право користування чи будь-яке інше речове право на земельну ділянку. Враховуючи, що земельна ділянка площею 1601 га не є новою земельною ділянкою, її цільове призначення не змінюється, надання її у користування має бути проведено на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судом залишено поза увагою той факт, що відповідач на підставі розпорядження голови Закарпатської ОДА № 279 від 26.08.2015р. та наказу Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства № 59 від 27.11.2015р. прийняв від філії Берегівське ЛАГ ДП «Закарпатське ОУЛАГ» лісові ділянки у грудні 2015 року, підтвердженням чому є відповідний акт від 31.12.2015р., тобто вже після передачі земельних ділянок у власність окремим громадянам та юридичним особам, яке мало місце протягом 2012-2013 років.

Таким чином висновки суду про те, що бездіяльність відповідача призвела до передачі земельних ділянок окремим громадянам, не відповідає обставинам справи.

В матеріалах справи є відсутніми жодні докази навіть теоретичного існування будь-якої загрози незаконного розпорядження земельними ділянкам, переданими відповідачу, чи загрози безперешкодного виконання функцій щодо охорони лісу.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивачем Берегівською місцевою прокуратурою Закарпатської обл. вивчено стан дотримання вимог земельного законодавства при розпорядженні землями лісогосподарського призначення та встановлено підстави захисту інтересів держави.

Аналіз отриманих даних свідчить про істотні порушення режиму та порядку використання земель лісогосподарського призначення на території Берегівського району Закарпатської обл.

В ході проведення перевірки встановлено, що згідно Акту від 31.12.2015р. передано лісові ділянки філії «Берегівське лісове господарство» ДП «Закарпатське ОУЛАГ» до лісового фонду ДП «Берегівське лісове господарство» загальною площею 1601 га, які знаходяться на території Берегівського району (а.с.16-98).

У відповідності до довідки ТзОВ «Ріалті-О» № 33 від 16.06.2017р. ринкова вартість вказаних лісових ділянок на території Берегівського району загальною площею 1601 га станом на 16.06.2017р. становить 249756000 грн. (а.с.99).

Згідно таксаційного опису філіалу «Берегово держспецлісгосп» ГДСЛАП «Закарпатагроліс», розробленим та затвердженим у 2005 році при проведенні базового лісовпорядкування, вказані земельні ділянки відносились до земель лісового фонду та перебували в постійному користуванню підприємства.

Наказом Міністерства аграрної політики і продовольства України № 510 від 15.08.2012р. «Про перейменування та затвердження нової редакції Статуту державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» Головне державне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Закарпатагроліс» перейменовано на ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств».

На даний час, в порушення вимог ст.ст.17, 125 ЛK України право постійного користування на вказані земельні ділянки не оформлено за ДП «Берегівське лісове господарство».

При вирішенні наведеного спору суд першої інстанції вірно і послідовно виходив з наступного.

Згідно ст.14 Конституції України земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Це право насувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом (ст.57 ЗК України).

З наведеного слідує, що на земельні ділянки лісогосподарського призначення розповсюджується спеціальний режим використання і охорони, при цьому такі ділянки можуть передаватися лише у постійне користування спеціальним суб'єктам.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений ст.123 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно з ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, відповідно до ст.3 ЛК України лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.

Таким чином, постійний лісокористувач зобов'язаний практично реалізовувати відповідно до вимог закону оформлення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення.

Частиною 2 ст.5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства у поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Відповідно до ст.17 ЛK України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Однак, під час судового розгляду достовірно з'ясовано, що право постійного користування на земельні ділянки площею 1601 га за ДП «Берегівське лісове господарство» не оформлено.

З метою відновлення права власності держави на землю прокуратурою Закарпатської обл. вжито заходи представницького характеру щодо скасування незаконних наказів, розпоряджень та повернення земель у державну власність. Загалом, до судів пред'явлено 16 позовних заяв в інтересах держави в особі КМ України до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській обл., Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської обл. про скасування незаконних наказів і розпоряджень та повернення у державну власність земельних ділянок з незаконного володіння, площа земель яких становить 8,5 га.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської обл. від 06.06.2017р. в справі № 297/607/17 підтверджено незаконність передачі земель лісогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Берегівського району, згідно якого визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації № 424 від 19.10.2012р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4.» (а.с.27-30).

З аналогічних підстав рішенням Берегівського районного суду від 13.06.2017р. в справі № 297/829/17 визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації № 419 від 19.10.2012р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» (а.с.31-35).

Отже, права на нерухоме майно та їх обтяження мають бути обов'язково зареєстровані відповідно до чинного законодавства, оскільки стан невизначеності у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки створює передумови зловживань щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками.

Таким чином, невжиття посадовими особами ДП «Берегівське лісове господарство» заходів щодо оформлення правоустановлюючих документів на право користування землями лісогосподарського призначання створює загрозу незаконного розпорядження вказаними земельними ділянками та безперешкодному виконанню функцій щодо охорони лісу.

Відсутність правовстановлюючих документів порушує передбачені державою принципи раціонального й ефективного використання та охорони земель та призводить до неефективного управління земельними ресурсами та землекористування.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що, за змістом ст.63 ЛK України, полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п.«б» ч.1 ст.164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання з лісокористуванням.

З урахуванням вищезазначеного, відсутність оформлення відповідачем права постійного користування на земельні ділянки створює неможливість виготовлення державного лісового кадастру, а отже ведення обліку якісного та кількісного стану лісового фонду, поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій та грошову оцінку лісів.

Відповідачем ДП «Берегівське лісове господарство» не вжито необхідних дій для оформлення права постійного користування земельними ділянками, що прийняті в користування у 2015 році, загальною площею 1601 га, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

При цьому будь-яких поважних і вагомих причин неможливості оформлення права користування спірними ділянками відповідачем не наведено.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що покликання на приписи п.5 Прикінцевих положень ЛК України є необґрунтованими, оскільки вказана норма передбачає одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками і лише до моменту одержання таких визначає тимчасовий правовий статус такого документа як планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Наявність у відповідача на спірну ділянку проекту організації та розвитку лісового господарства, розробленого Українським державним проектним виробничим об'єднанням «Львівська державна лісовпорядна експедиція» у 2014 році, наявність замовлення згідно договору № 83 від 01.07.2016р. в Українського державного проектного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» проведення польових робіт з базового лісовпорядкування на площі 1601 га, не звільняє відповідача від виконання функцій землекористувача і належного оформлення правовстановлюючих документів на землю (а.с.16-18, 19-24).

Також судом вірно визначено період бездіяльності відповідача, який розпочався після факту передачі лісових ділянок на підставі розпорядження голови Закарпатської ОДА № 279 від 26.08.2015р. та наказу Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства № 59 від 27.11.2015р. у грудні 2015 року; обставини передачі земельних ділянок у власність окремим громадянам та юридичним особам, яке мало місце протягом 2012-2013 років, не покладалися у вину посадових осіб відповідача, а лише слугували обґрунтуванням створення умов та реальної можливості виникнення загрози неправомірного розпорядження лісовими землями за відсутності належних документів на них (а.с.25-26, 94-96).

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 807/246/16, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковою під час вирішення наведеного спору.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів вважає, що оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені.

За таких умов колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги підставними та обґрунтованими, а тому такі підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ДП «Берегівське лісове господарство».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.09.2018р. в адміністративній справі № 807/965/17 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Державне підприємство «Берегівське лісове господарство».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Дата складення повного судового рішення: 12.12.2018р.