Справа № 0240/3529/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

14 листопада 2018 р. Справа № 0240/3529/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, 83004, проживає за адресою: АДРЕСА_2)

до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Волонтерів, 17, м. Гайсин, Вінницька область, 21021, )

про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в якому просить суд:

визнати протиправними дії Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо невиплати пенсії за віком за період із 01.03.2017 по 31.08.2018;

зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату відповідного розміру пенсії за віком за період з 01.03.2017 по 31.08.2018 року;

стягнути на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 704,80 грн..

Фактичні обставини справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 01 березня 2017 по липень 2018 року не отримав пенсійні виплати. Будь-які рішення про припинення виплати пенсії органи Пенсійного фонду України йому не надали.

У зв'язку з цим, 27.07.2018 позивач звернувся до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із письмовим зверненням про надання інформації щодо причин припинення виплати пенсії та відновлення пенсійних виплат.

Так, згідно відповіді Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області за № 2698/09-31/02 від 30.08.2018 року повідомлено про те, що 20.07.2017 року згідно з протоколом №13 засідання комісії з розгляду призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО при Гайсинській РДА припинено виплату пенсії з 01.03.2017 року у зв'язку із скасуванням довідки №50400202 від 01.12.2014 року "Про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції. 31.07.2018 року згідно з протоколом №34 від 31.07.2018 року засідання комісії з розгляду призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО при Гайсинській РДА позивачу відновлено виплату пенсії відповідно до п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням виплат внутрішньо переміщеній особі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року, що передбачає відновлення виплат внутрішньо переміщеній особі лише через шість місяців після такого припинення, тобто з 01.09.2017 року. Так, борг за період з 01.03.2017 року по31.08.2017 року складає 25206,00 гривень, та обліковується окремо і не виплачується до визначення Кабінетом Міністрів порядку виплати цього боргу. Сума боргу за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року складає 54661,30 гривень. Відповідач повідомив, що виплату пенсії за період з 01.03.2018 року по 30.08.2018 року ОСОБА_1 буде проведено відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рівними частинами, починаючи з 01.09.2018 року. Позивач зазначив, що загальна сума несплаченої пенсії за період часу з 01.03.2017 року по 31.08.2018року склала 140233,66 гривень.

Позивач вважає, що вищевказані дії Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо невиплати пенсії за період часу з 01.03.2017 року по 31.08.2018 року є протиправними.

Позиція відповідача з приводу заявлених позовних вимог відображена у відзиві на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема, відповідач зазначив, що при припиненні виплати пенсії позивачу пенсійний Фонд керувався рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, як це й передбачено законодавством. Вказане рішення є чинним та ніким не оскаржувалось. З огляду на викладене, вважає, що підстави для задоволення даного позову відсутні.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.10.2018 відкрито провадження у даній справі і призначено судове засідання на 14.11.18 р. у письмовому провадженні (без повідомлення учасників справи).

Обставини справи встановлені судом.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 27.07.2018 №, виданою Гайсинської РДА та знаходиться на обліку у Гайсинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області, як отримувач пенсії за віком.

В період часу з 01.12.2014 року по 01.03.2017 року органами Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області здійснювалась виплата призначеної пенсії за віком.

Але, з 01.03.2017 року по липень 2018 року позивач не отримував призначених пенсійних виплат. Будь-які рішення про припинення виплати пенсії органами Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, позивачу не надавали.

У зв'язку з цим, 27.07.2018 року звернувся до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з письмовим зверненням про надання інформації щодо причин припинення виплати пенсії та відновлення пенсійних виплат.

Згідно відповіді Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області за №2698/09-31/02 від 30.08.2018 року позивача повідомлено про те, що 20.07.2017 року згідно з протоколом №13 засідання комісії з розгляду призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО при Гайсинській РДА було припинено виплату пенсії з 01.03.2017 року у зв'язку із скасуванням довідки №50400202 від 01.12.2014 року "Про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції.

31.07.2018 року згідно з протоколом №34 від 31.07.2018 року засідання комісії з розгляду призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Гайсинській РДА відновлено виплату пенсії відповідно до п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням виплат внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року, що передбачає відновлення виплат внутрішньо переміщеній особі лише через шість місяців після такого припинення, тобто з 01.09.2017 року.

Позиція відповідача з приводу заявлених позовних вимог відображена у відзиві на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначив, що при припиненні виплати пенсії позивачу відповідач керувався рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, як це й передбачено законодавством. Вказане рішення є чинним та ніким не оскаржувалось. З огляду на викладене, вважає, що підстави для задоволення даного позову відсутні.

Зазначено, що 30.07.2018 року позивач звернувся до управління з заявою про відновлення виплати пенсії у зв'язку з приїздом на постійне місце проживання в с. Тишківка Гайсинського району та надав нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27 липня 2018 року №.

31.07.2018 року з урахуванням витягу з протоколу №34 від 31.07.2018р. управлінням відновлена виплата пенсії відповідно до п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням виплат ВПО затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2018 №365 „Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", що передбачає відновлення виплат внутрішньо переміщеній особі лише через шість місяців після такого припинення, тобто з 01.09.2017 року.

Нарахований борг за період з березня 2017 по лютий 2018 обліковується окремо і не виплачується до визначення порядку виплати цього боргу Кабінетом Міністрів України, так, відповідно до п. 15. Порядку здійснення контролю за проведенням виплат ВПО затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2018 №365 „Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Норми права, які застосовував суд та мотиви їх застосування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2017 року з підстав, які не передбачені ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-VI (далі - Закон №1058).

Судом встановлено, що дана справа є типовою, оскільки відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (№ Пз/9901/20/18), яке набрало законної сили 04 вересня 2018 року, а саме:

Позивач:

1) є громадянином України;

2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи;

3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону №1058-IV.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частині 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII(далі - Закон №1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з п. 1 Постанови КМУ №637 (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин" (далі - Закон №1058- ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що УПФ має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.

Судом встановлено, що виплата пенсії позивачу ОСОБА_1 припинено відповідно до пункту 10 постанови КМУ №365 від 08.06.2016 р. "Деякі питання у здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" відповідно до акту обстеження позивач не проживає за місцем фактичного проживання/перебування.

Суд звертає увагу, що водночас, статтею 49 Закону №1058-IV такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Зазначені обставини вказують на допущення відповідачем порушення вимог статті 49 Закону № 1058, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії.

Більш того, згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №428/6624/17 (адміністративне провадження № К/9901/3256/17), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13 червня 2007 року встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2018, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18, правові висновки якого суд має враховувати при прийнятті рішення (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року "Ілашку та інші проти Молдови та Росії, ЄСПЛ", задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як вже зазначалось судом вище, рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах Пічкур проти України, Ілашку та інші проти Молдови та Росії як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк"

Згідно із п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 року, довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Так, із матеріалів справи судом встановлено, що як на підставу припинення здійснення позивачу пенсійних виплат територіальний орган Пенсійного фонду посилається на рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 (далі - Порядок №365) встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до п. п. 3 п. 12 Порядку №365, соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо припинення виплати пенсії позивачу в розумінні зазначеної норми Закону.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2017 по 31.08.2018 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Згідно положень ч.2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони яка не є суб'єктом владних повноважень всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Волонтерів, 17, м. Гайсин, Вінницька область, 23700; ) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, 83004; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2, 27734) пенсії за віком за період із 01.03.2017 по 31.08.2018.

Зобов'язати Гайсинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 відповідного розміру пенсії за віком за період з 01 березня 2017 по 31 серпня 2018 року включно.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, 83004 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2) сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Волонтерів, 17, м. Гайсин, Вінницька область, 23700; ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Помічник судді