Справа № 450/1925/17
Суддя: Данилів Є. О.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/1925/17 Провадження № 2-а/450/107/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2018 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача Пустомитівської міської ради Львівської області - Бучковської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити адміністративну справу:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Пустомитівська міська рада Львівської області,

про (предмет позову), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог: стягнути з Пустомитівської міської ради Львівської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток, з врахуванням індексу інфляції, за час вимушеного прогулу у сумі 140 632 гривні 93 копійки (сто двадцять сорок тисяч шістсот тридцять дві тривні 93 коп.); зобов'язати Пустомитівську міську раду Львівської області () внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), а саме виключити запис: «Звільнений з займаної посади у зв'язку з достроковим припиненням повноважень, ч. 2, ч. 3 ст. 79 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», та внести запис: «10.11.2015 року - звільнений у зв'язку із закінченням строку повноважень, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

суд постановив таке рішення:

позиція позивача (підстава позову): рішенням сесії Пустомитівської міської ради Львівської області від 03.04.2014 року за № 1397 «Про дострокове припинення повноважень міського голови м. Пустомити ОСОБА_1.» повноваження позивача - міського голови були незаконно припинені. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою суду касаційної інстанції від 12 липня 2016 року, визнано протиправним та скасовано рішення Пустомитівської міської ради № 1397 від 03.04.2014 року про дострокове припинення повноважень міського голови м. Пустомити. З часу незаконного звільнення позивач не отримував заробітної плати, розмір якої за період з часу з часу звільнення по 10.11.2015 року (час закінчення повноважень) складає з врахуванням індексу інфляції, 140 632 гривні 93 копійки. Крім того, у трудовій книжці ОСОБА_1, причиною звільнення останнього зазначено «Звільнений з займаної посади у зв'язку з достроковим припиненням повноважень, ч. 2, ч. 3 ст. 79 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», тому вказаний запис підлягає виправленню на «10.11.2015 року - звільнений у зв'язку із закінченням строку повноважень, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Позиція відповідача: представник відповідача позовні вимоги не визнала. Звернувшись у квітні 2014 року з позовом про скасування рішення сесії про дострокове припинення повноважень, позивач ОСОБА_1 питання про поновлення на посаді, про стягнення зарплати з часу припинення повноважень з 03.04.2014 року, внесення змін до трудової книжки, не порушував. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядав трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Тобто, для застосування ст. 235 КЗпПУ повинен бути дотриманий наступний алгоритм: суд має розглядати трудовий спір (у даному випадку мова йде про спір про скасування рішення міської ради); працівник повинен бути поновлений за рішенням суду на посаді, також одночасно має бути прийняте рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Суд першої інстанції, який розглядав спір про скасування рішення Пустомитівської міської ради не вийшов за межі позовних вимог у відповідності до Кодексу адміністративного судочинства України та судом першої інстанції не було прийнято рішення ні про поновлення на посаді ОСОБА_1, ні про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про внесення змін до трудової книжки, тобто адміністративний позов з вимогою ОСОБА_1 про стягнення на свою користь виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 140 632 грн. 93 коп. не обґрунтований та відсутні підстави для його задоволення, оскільки позивач не був поновлений на посаді, свої обов'язки не виконував та вимоги про поновлення не ставив. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадин на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Покликаючись на вказані норми закону, відповідач вважає безпідставними позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Клопотання учасників процесу, процесуальні рішення у справі: 17.07. 2017 року ухвала про відкриття провадження у справі; 24.10. 2017 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 27.11. 2017 року заперечення відповідача проти позову; 29.03. 2018 року заперечення відповідача проти позову, заява відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду; 04.04. 2018 року заява позивача про зменшення позовних вимог; 10.04. 2018 року відзив відповідача на заяву про зменшення позовних вимог; 13.04. 2018 року протокольна ухвала суду про відмову у задоволення заяви про залишення адміністративного позову без розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Загальновідомою та визнаною сторонами обставиною є той факт, що позивач, ОСОБА_1, у 2010 році був обрани міським головою м. Пустомити. Із трудової книжки НОМЕР_2, видана на ім'я ОСОБА_1, крім іншого, слідує, що останній 19.11.2010 року прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 141 Конституції України територіальні громади на основі загального рівного, прямого виборчого права обирають шляхом таємного голосування відповідно сільською, селищного, міського голову, який очолює виконавчий орган ради та головує на її засіданнях. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраною на чергових виборах, становить п'ять років. Згідно ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування» повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до ч. 1, 2 ст. 79 ЗУ «Про місцеве самоврядування». Перша сесія сьомого демократичного скликання Пустомитівської міської ради була відкритою 10.11.2015 року (визнана сторонами обставина). Таким чином, повноваження позивача ОСОБА_1 як міського голови м. Пустомити були б припиненні 10.11.2015 року, крім дострокового припинення повноважень.

Із трудової книжки НОМЕР_2, видана на ім'я ОСОБА_1, крім іншого, слідує, що ОСОБА_1 03. 04. 2014 року звільнений із займаної посади у зв'язку з достроковим припиненням повноважень, ч.ч. 2, 3 ст. 79 ЗУ «Про місцеве самоврядування». Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.05. 2014 року у справі № 450/1007/14-а, яка набрала законної сили 16.07. 2016 року, встановлено такі обставини: 03.04.2014 року депутатами Пустомитівської міської ради на тридцять другій позачерговій сесії шостого демократичного скликання прийнято рішення № 1397 «Про припинення повноважень міського голови м. Пустомити ОСОБА_1.» Рішення прийняте відповідно до ст. 42, ч. 2, 3 ст. 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на підставі протоколу засідання постійної комісії з питань депутатської діяльності, регламенту етики, законності та правопорядку Пустомитівської міської ради від 03.04.2014 року, у зв'язку з порушенням міським головою м. Пустомити ОСОБА_1 Конституції та законів України, прав і свобод громадян та незабезпечення здійснення наданих йому повноважень відповідно до встановлених фактів порушень, зафіксованих у протоколі сесії Пустомитівської сільської ради від 03.04.2014 року. Зазначеною постановою суду скасовано рішення Пустомитівської міської ради № 1397 від 03.04.2014 року про дострокове припинення повноважень міського голови м. Пустомити; вирішено питання судових витрат.

Встановлено, що станом 10.11. 2015 року постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.05. 2014 року у справі № 450/1007/14-а, переглядалася ВАС України. В матеріалах справи відсутні, окрім незаконного рішення відповідача, яке скасоване судом, відомості про дострокове припинення повноважень позивача ОСОБА_1, як міського голови.

Судом встановлено, що за період часу з квітня 2014 року (03.04. 2014 року незаконно звільнений) по 10.11. 2015 року (час законного припинення повноважень) включно не отримав заробітну плату у зв'язку із прийняттям відповідачем рішення № 1397 «Про припинення повноважень міського голови м. Пустомити ОСОБА_1.» від 03.04.2014 року.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В силу вказаних норм закону, а також беручи до уваги, що постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.05. 2014 року у справі № 450/1007/14-а набрала законної сили, суд вважає, що позиція представника відповідача, в частині покликання на те, що судом при розгляді справи про скасування рішення відповідача № 1397 «Про припинення повноважень міського голови м. Пустомити ОСОБА_1.» від 03.04.2014 року, не прийнято рішення ні про поновлення на посаді ОСОБА_1, ні про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про внесення змін до трудової книжки не ґрунтується на вимогах закону. У зазначений спосіб, представник відповідача надає свою оцінку, щодо розгляду справи, яка вирішена судом та рішенню суду, яке набрало законної сили. Поновлення на посаді міського голови м. Пустомити ОСОБА_1 до 11.10.2015 року було виключно правом ОСОБА_1, і реалізація такого права прямо залежить від волі останнього, таким же правом є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Під вимушеним прогулом розуміють час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати.

Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпПУ у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Позовна вимога позивача про зобов'язати Пустомитівську міську раду Львівської області () внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), а саме виключити запис: «Звільнений з займаної посади у зв'язку з достроковим припиненням повноважень, ч. 2, ч. 3 ст. 79 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», та внести запис: «10.11.2015 року - звільнений у зв'язку із закінченням строку повноважень, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не була заявлена позивачем раніше та не вирішувалася судом, а з урахуванням необхідності відновлення права позивача, підлягає задоволенню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпПУ).

Встановлено, що позивач у позасудовому порядку намагався врегулювати спір, що виник між сторонами про що свідчить рішення Пустомитівської міської ради № 696 від 12.09. 2017 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1».

Судом встановлено, що позивачем заявлено позовна вимога про стягнення середнього заробітку за період з 03.04. 2014 року по 11.10. 2015 року. Вище зазначено, що станом на 11.10. 2015 року постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.05. 2014 року у справі № 450/1007/14-а, переглядалася ВАС України. Відомості про затягування позивачем строку розгляду справи № 450/1007/14-а відсутні. Таким чином, період вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 з вини відповідача, яка виразилася у прийнятті незаконного рішення про припинення повноважень позивача як міського голови, в повні мірі обґрунтований. А тому, згідно вимог ч. 2 ст. 235 КЗпПУ за вказаний період позивачеві слід виплатити середній заробіток.

При розрахунку середнього заробітку, що підлягає виплати позивачеві суд виходить із такого:

згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок) визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 8 розділу 4 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В матеріалах справи міститься Довідка про доходи ОСОБА_1, видана виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради за № 41, з якої слідує, що за останні два повні місяці роботи (лютий, березень 2014 року) на посаді голови м. Пустомити ОСОБА_1 отримав 8 276,52 грн. Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.

Розрахунок зменшених позовних вимог станом на 03.04. 2018 року, що наданий позивачем відповідає вказаним вимогам закону, не спростований представником відповідача, а тому розмір індексованого середнього заробітку зазначеного у вказаному розрахунку вважається судом обґрунтованим.

Суд звертає увагу, що Постановою Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», в абзацах 2-4 пункту 32 роз'яснено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Судом встановлено, що відомості про працевлаштування ОСОБА_1 після звільнення 03.04.2014 року у трудовій книжці БТ - ІІ № 5799624 від 26.03. 1990 року відсутні. Про отримання позивачем ОСОБА_1 доходів сторонами суду доказів не подано.

Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку, суд зазначає таке:

під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013);

у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат (Рішення від 15 жовтня 2013 року№ 8-рп/2013);

кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер(п. 2.2 мотивувальної частини Рішення від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013);

спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов'язаним з недотриманням законодавства про оплату праці(п. 2.3 мотивувальної частини Рішення від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013);

у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем(Рішення від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013);

Як вбачається з позицій, викладених у згаданих рішеннях, Конституційний Суд України при тлумаченні статті 233 КЗпП України виходить з того, що право особи на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку звернення до суду.

Під час розв'язання публічно-правових спорів про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці потрібно застосовувати положення частини другої статті 233 КЗпП України, тобто строки звернення до суду у цій категорії спорів не застосовуються.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань з розрахунку кількості та змісту заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 246 КАС України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1, -задоволити повністю.

Стягнути з Пустомитівської міської ради Львівської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток, з врахуванням індексу інфляції, за час вимушеного прогулу у сумі 140 632 гривні 93 копійки (сто двадцять сорок тисяч шістсот тридцять дві тривні 93 коп.).

Зобов'язати Пустомитівську міську раду Львівської області () внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), а саме виключити запис: «Звільнений з займаної посади у зв'язку з достроковим припиненням повноважень, ч. 2, ч. 3 ст. 79 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», та внести запис: «10.11.2015 року - звільнений у зв'язку із закінченням строку повноважень, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Пустомитівської міської ради Львівської області () в дохід держави 1280, 00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівський апеляційний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення суду складене 23.04.2018р.

СуддяЄ. О. Данилів