Справа № 346/5683/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/976/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року в справі № 346/5683/17 (суддя П'ятковський В.І., м. Коломия) за позовом ОСОБА_1 до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконною відмову Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у виплаті грошової допомоги; зобов'язати Коломийське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішенням від 24 травня 2018 року Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області адміністративний позов задовольнив: визнав протиправною відмову Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії; зобов'язав Коломийське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Коломийське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимоги законодавства до осіб, які мають право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячний пенсій станом на день її призначення. Так, відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» таке право мають особи, яким призначається пенсія за віком, та які на день досягнення пенсійного віку працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають відповідний страховий стаж.

Записи в трудовій книжці позивача, а також акт перевірки документів про стаж роботи та заробітну плату останнього свідчать про те, що на день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працював на посаді водія вантажного автомобіля, яка не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що виконання роботи майстра виробничого навчання з водіння транспортних засобів за суміщенням дають позивачу право на отримання грошової допомоги.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

З 01 липня 2017 року відповідно до поданої заяви та документів ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Розрахунок пенсії проведено при страховому стажі 39 років 10 місяців.

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою щодо права на виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій як особі, що на день досягнення пенсійного віку працювала в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 06 жовтня 2017 року Коломийське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (вих. №202/Б-15) повідомило позивача про відсутність у нього права на отримання зазначеної вище допомоги з тих підстав, що до спеціального стажу можуть бути зараховані лише періоди роботи на посаді майстра виробничого навчання за умови, що ця робота є основною, а не роботою за суміщенням, яка права на отримання такої пенсії не дає та не може бути зарахована і для розрахунку стажу, який дає право на разову грошову допомогу.

Вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що в нормативно-правових актах, які регулюють відносини пенсійного забезпечення, відсутні застереження щодо можливості призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи. Таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи, в тому числі на умовах суміщення професій (посад).

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п.7-1 Розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком, виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 71розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати встановлює Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (надалі - Порядок №1191).

Так, відповідно до п. 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (надалі - Перелік №909).

У розділі «Освіта» «Вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади» вказаного вище переліку передбачено посади директорів, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої роботи) старших майстрів виробничого навчання, майстрів виробничого навчання, викладачів, практичних психологів, соціальних педагогів, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Аналіз положень вказаних нормативно - правових актів дає можливість зробити висновок про те, що право на виплату грошової допомоги виникає в особи за таких умов: - робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на день досягнення пенсійного віку на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; - наявність страхового стажу (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах;- особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

Згідно з записами у трудовій книжці позивача, яка, відповідно до норм ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, який підтверджує стаж роботи, останній за період з 30.08.1980 по 30.06.2017 працював у Державному навчальному закладі «Отинійський професійний ліцей енергетичних технологій» на таких посадах: - з 30.08.1980 по 01.01.1996 - майстер виробничого навчання по водінню автомобіля (з врахуванням змін у назві посади, внесених наказом №27 від 25.05.2017); - з 02.01.1996 по 12.05.1996 - водій автобуса; - з 13.05.1996 по 14.07.1996 - майстер виробничого навчання по водінню транспортних засобів; з 15.07.1996 по 14.10.1996 - водій автобуса; з 15.10.1996 по 02.10.2016 - майстер виробничого навчання по водінню транспортних засобів; з 03.10.2016 по 30.06.2017 - водій вантажного автомобіля.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працював на посаді водія вантажного автомобіля, на яку, згідно із записом 21 у трудовій книжці, його було переведено з посади майстра виробничого навчання по водінню транспортних засобів з 03.10.2016 відповідно до наказу №54 від 30.09.2016.

При цьому, відповідно до витягу з наказу директора Отинійського професійного ліцею енергетичних технологій №56 від 01.10.2016 позивач виконував роботу майстра виробничого навчання водінню за суміщенням посад з 03.10.2016, за oо отримував доплату у розмірі 50% від ставки майстра виробничого навчання.

За змістом ст. 105 КЗпП України під поняттям суміщення розуміють виконання на одному і тому ж підприємстві, в установі, організації разом з основною роботою, яка обумовлена трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи підставність зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років періоду, коли працівник виконував роботу за суміщенням, залишив поза увагою одну з перших вимог, яку законодавець ставить до особи, а саме - на день досягнення пенсійного віку перебування на відповідній посаді.

Проаналізованими вище фактичними обставинами справи встановлено, що на день досягнення пенсійного віку та зверненням до пенсійного органу про призначення пенсії позивач перебував на посаді водія вантажного автомобіля, яка не відноситься до Переліку №909.

Перебування саме на цій посаді підтверджується записом у трудовій книжці позивача, яка є основним документом про трудову діяльність працівника. Доказів протилежного суду не надано.

А тому, беручи до уваги проаналізовані норми законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає позов ОСОБА_1 до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги необґрунтованим, а отже таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції в ухваленому рішенні, всупереч наявним матеріалам, користується поняттям «сумісництво» замість «суміщення». Однак це різні правові категорії в трудовому праві, та трудові відносини в цих випадках регулюються різними нормами права, по-різному оплачуються і оформляються.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінкив сім аргументам учасників справи.

Відповідно доч.1ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 229, 243,308,310,315,317,321,322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити.

Скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року в справі № 346/5683/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.