Справа № 1440/1963/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 1440/1963/18

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В..

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, в якому просило скасувати постанову від 25 липня 2018 року ВП № 56715378 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок виконання рішення у справі №487/5999/17 пенсійний орган провів перерахунок пенсі, що підтверджено витягом з пенсійної справи № 8364, проте виплати не була проведена у зв'язку з відсутністю коштів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити у справі нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції, який погодився з відповідачем, є хибними, оскільки за рішенням у справі №487/5999/17 пенсійний орган зобов'язаний провести перерахунок пенсії, який виконаний, та провести виплату перерахованої пенсії, яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, проте належне фінансування з державного бюджету відсутнє. Заборгованість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, буде виплачуватись відповідно до Постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 р.. Також апелянт зазначає, що відсутність фінансування не є підставою для накладення органами державної виконавчої служби штрафів за невиконання судових рішень.

Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Апеляційний суд встановив, що предметом спору в цій справі є правомірність постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Дмитра Костянтиновича від 25.07.2018 року ВП № 56715378 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання судового рішення - рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.05.2018 року у справі № 487/5999/17 про зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що справа за предметною юрисдикцією підсудна окружному адміністративному суду.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про підсудність зазначеної справи окружному адміністративному суду за таких підстав.

Частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 124 Основного Закону передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п'ятою та шостою статті 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Згідно з частиною першою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Чинною редакцією ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до частини 2 статті 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою ст. 20 КАС України.

Частиною 3 статті 27 КАС України встановлено, що підсудність окремних категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом. Зокрема статтею 286 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, частиною 1 статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Також частиною 5 статті 287 КАС України встановлено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII визначені заходи примусового виконання рішень, проте цей перелік не є вичерпним.

Так статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII встановлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення. Зокрема в частині 2 зазначеної статті встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, накладення штрафу є рішенням державного виконавця щодо виконання ними рішення, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Оскаржувана постанова від 25.07.2018 року винесена головним державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП № 56715378, з примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 02.07.2018 року у справі № 487/5999/17, яка розглядалась цим загальним судом, як адміністративним (а.с. 7, 8-12)

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що справа, яка переглядається апеляційним судом, мала бути розглянута місцевим загальним судом, як адміністративним, який видав виконавчий лист у справі в якій місцевий загальний суд як адміністративний суд ухвалив рішення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Як зазначено Європейською комісією з прав людини рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Таким чином, за предметною юрисдикцією судом першої інстанції для розгляду цієї справи є місцевий загальний суд як адміністративний суд, зокрема Заводський районний суд м. Миколаєва.

Відповідно до ч. 1 ст.318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги, які стосуються суті спору, апеляційний суд відхиляє, оскільки оскаржуване рішення було ухвалене з порушенням правил предметної юрисдикції, що є безумовною підставою для скасування такого рішення з направлення справи на новий розгляд до суду за встановленою законом підсудністю.

Керуючись ст. ст. 287, 308, 311, п. 5 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 318, 321, 322, 325, 327 -329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови від 25 липня 2018 року ВП № 56715378 про накладення штрафу - скасувати.

Справу направити для розгляду до Заводського районного суду м. Миколаєва за встановленою законом підсудністю

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.12.2018 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.