Справа № 806/2866/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2866/18

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

10 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

секретар судового засідання: Платаш В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року (ухвалене у м. Житомирі 22 серпня 2018 року о 17:05, повний текст якого виготовлено 27 серпня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Стражник Тетяни Олексіївни, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Стражник Тетяни Олексіївни, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив визнати протиправними дії приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Стражник Тетяни Олексіївни щодо відмови у скасуванні державної реєстрації прав та їх обтяжень на ОСОБА_4 на житловий будинок та скасувати рішення від 22.02.2017, реєстраційний номер 220 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на ОСОБА_4.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у скасуванні державної реєстрації прав та їх обтяжень на ОСОБА_4 на житловий будинок, у зв'язку з відмовою від позову.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 2 лютого 2017 року позивач подарував своїй дружині ОСОБА_4 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. Житомирським районним судом Житомирської області 24.01.2018 винесено рішення , яким визнано договір дарування недійсним. У зв'язку з цим, він звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. із заявою про скасування державної реєстрації права власності на ім'я набувача. За наслідками розгляду заяви отримав лист від 27.03.2018 року, в якому зазначено, що вимога щодо скасування державної реєстрації права власності на ім'я набувача в резолютивній частині рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року, справа № 278/528/17, відсутня. Вважає, що оскільки правовстановлюючий документ, тобто договір дарування, на підставі якого проведено державну реєстрацію, визнано судом недійсним, то до Державного реєстру потрібно внести запис про скасування державної реєстрації прав. Тому, стверджує, що його права підлягають захисту шляхом саме скасування рішення від 22.02.2017, реєстраційний номер 220 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на ОСОБА_4, підстава виникнення права власності договір дарування.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказала на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначила, що позивач не звертався до неї з вимогою про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на ОСОБА_4, не давав відповідну заяву про державну реєстрації прав, а звертався лише за наданням роз'яснення щодо дій нотаріуса в разі одержання рішення суду про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору. Отже, зазначає, що нею, жодних дій відносно державної реєстрації прав та обтяжень на ОСОБА_4 не приймалось.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги..

Решта учасників справи в судове засідання повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, після смерті дружини позивача - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 вступив у спадщину.

Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку земельної ділянки, площею 0,1983 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.10.2014 державним нотаріусом Першої житомирської держаної нотаріальної контори відмовлено позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не було подано правовстановлюючий документ на житловий будинок.

У інформаційної довідці № 75724809 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.12.2016 року зазначено, що на підставі декларації про готовність до експлуатації серії та номер: ЖТ39, виданої 28 листопада 2016 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області за ОСОБА_2 29 листопада 2016 року було зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

22 лютого 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, зареєстрований в реєстрі за №2979, згідно з яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О.

02 березня 2017 року Житомирським окружним адміністративним судом було винесено постанову, якою скасована декларація про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованого Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області 28.11.2016 року №39 щодо будівництва індивідуального житлового будинку та господарської будівлі за адресою АДРЕСА_1; скасовано рішення Відділу Державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області № 32700363 від 02.12.2016 щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24.01.2018 у справі №278/528/17 визнано договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2979 недійсним. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2018 рішення Житомирського районного суду Житомирської області в цій частині залишено без змін.

На підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24.01.2018 у справі №278/528/17 позивач звернувся до відповідача, на що листом від 27.03.2018 №668/02-14 йому роз'яснено, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункт 7.6 Глава 1 Розділу ІІ, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору. Вимога щодо скасування державної реєстрації права власності на ім'я набувача в резолютивній частині рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року, справа № 278/528/17, відсутня.

Позивач вважає рішення, яким зареєстровано право власності на житловий будинок протиправним, адже договір дарування житлового будинку судовим рішенням визнано недійсним, а отже, приватний нотаріус повинен скасувати державну реєстрацію прав на ОСОБА_4 Оскільки відповідач не вчинив дій щодо скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень згідно рішення від 22.02.2017 № 220, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про визнання недійсним договору дарування, на підставі якого проведене державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_4 є самостійною підставою для скасування проведеної державної реєстрації права та винесення рішення про скасування такої реєстрації не потребує. Проте, для проведення вказаної реєстраційної дії позивачу необхідно звернутися з відповідною заявою до відповідача як до державного реєстратора чи до будь-якого іншого державного реєстратора. Однак, позивачем не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про те, що він звертався до відповідача як до державного реєстратора із заявою про скасування державної реєстрації прав на житловий будинок за ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004р. (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.10 Закону України №1952-IV державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

За приписами ч.1 ст.27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно ст.18 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Отже, обов'язковою передумовою для внесення запису до Державного реєстру прав є перевірка державним реєстратором/нотаріусом документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №№1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п.6 постанови КМУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25.12.2015 №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з державною реєстрацією права власності на таке майно заявником подається одна заява.

Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Отже, внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06 листопада 2009 року, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Отже, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24.01.2018 у справі №278/528/17 про визнання недійсним договору дарування, на підставі якого проведене державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_4 є самостійною підставою для скасування проведеної державної реєстрації права та винесення рішення про скасування такої реєстрації не потребує.

Разом з цим, для проведення вказаної реєстраційної дії позивачу необхідно звернутися з відповідною заявою до відповідача як до державного реєстратора чи до будь-якого іншого державного реєстратора.

Однак, позивачем не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про те, що він звертався до відповідача як до державного реєстратора із заявою про вчинення реєстраційної дії щодо скасування реєстраційного запису щодо державної реєстрації прав на житловий будинок за ОСОБА_4 Зміст листа відповідача №668/02-14 від 27.03.2018 свідчить, що відповідач надала лише роз'яснення щодо дій нотаріуса в разі одержання рішення суду про визнання недійсним нотаріально-посвідченого договору у відповідь на усне звернення позивача. Проте, будь-якого рішення про відмову позивачу в скасуванні рішення про державну реєстрацію прав на житловий будинок за ОСОБА_4, відповідачем не приймалося.

З урахуванням викладеного суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем жодним чином права позивача не порушені, а також відсутні підстави для скасування рішення приватного нотаріуса від 22.02.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на ОСОБА_4, оскільки порушень при його винесенні не встановлено.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 грудня 2018 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.