Справа № 810/1913/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року № 810/1913/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) з позовом до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач, Білоцерківське ОУПФУ Київської області), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати дії Білоцерківського ОУПФУ Київської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_3 заборгованості з основної пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, що утворилась з листопада 2011 року у зв'язку з невиконанням рішень судів, неправомірними;

- зобов'язати Білоцерківське ОУПФУ Київської області нарахувати та виплатити основну пенсію за віком в розмірі 8 мінімальних пенсій та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю за період з 01.11.2011 по 13.02.2014 у розмірі, визначеному постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 17.12.2009 у справі № 2а-10096/2009;

- зобов'язати Білоцерківське ОУПФУ Київської області нарахувати та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 №6-р 2018, починаючи з 17.07.2018.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, на підставі ст. 50, 54, 67 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проведено перерахунок та виплачено йому основну та додаткову пенсії за період з 01.01.2009 по 31.10.2011 з урахуванням того, що основна пенсія становить 8 мінімальних пенсій за віком та пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Позивач вказує, що з 01.11.2011 розмір основної та додаткової пенсій йому було перераховано та виплачується не у відповідності до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. У зв'язку зі зміною з 01.11.2011 розміру виплачуваної йому пенсії, позивач звернувся за захистом своїх прав до Європейського суду з прав людини. У своєму рішенні Європейський Суд з Прав Людини від 14.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України», де він є одним із заявників, вказав, що рішення, винесені на користь заявників, не були виконані своєчасно, відповідальність за що несуть органи державної влади.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він звернувся до відповідача з письмовою заявою про виплату заборгованості з пенсії за віком та додаткової пенсії, яка утворилась з 01.11.2011 у зв'язку з невиконанням рішень судів. У квітні 2018 року відповідачем було надано позивачу відповідь за № 313/С-01 про відмову у виплаті заборгованості та в подальшій виплаті пенсії у розмірі, передбаченому постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009, яка, на думку позивача, є протиправною, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою суду також запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що 11.05.2018 подав відзив на позовну заяву. У відзиві на обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач перебуває на обліку в Управлінні з 05.11.2007 та отримує пенсію по другій групі інвалідності внаслідок загального захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою. На підставі постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2а-10096/2009 позивачу проведено перерахунок його пенсії, у зв'язку з чим нараховано та виплачено у вересні 2010 року доплату до пенсії за період з 01.01.2009 по 31.08.2010 в сумі 76950,60 грн., та протягом періоду з 01.09.2010 по 01.11.2011 виплата основної та додаткової пенсії проводилась у розмірі, визначеному відповідно до вказаного рішення суду. Тобто, на думку відповідача, рішення суду було виконано в повному обсязі.

У відзиві на позов відповідач також зазначив, що з 01.11.2011 розмір основної та додаткової пенсій позивачу перераховано та виплачується відповідно до постанов Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 06.07.2011 № 745 та від 23.11.2011 №1210. Наголосив, що Управління не є самостійним розпорядником Державного бюджету та не наділено компетенцією щодо здійснення відповідної власної бюджетної політики. Послався на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 у справі № 20-рп/2011, яким визнано право КМУ як державного органу встановлювати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету. Твердження позивача щодо утворення заборгованості з виконання рішення суду відповідач вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки Управління здійснювало нарахування та виплату пенсій в межах наявного фінансування відповідно до вимог чинного законодавства, та вважає, що законних підстав для перерахунку та виплати пенсії в будь-яких інших розмірах немає. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено судове засідання.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, учасником ліквідації аварії ЧАЕС, інвалідом другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи. Як пенсіонер з 05.11.2007 перебуває на обліку в Білоцерківському ОУПФУ Київської області, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області, та отримує пенсію по інвалідності від захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09 відповідача зобов'язано провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та ст. 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з 01.01.2009.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 06.08.2010 та постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, ОСОБА_3 проведено перерахунок пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та ст. 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з 01.01.2009.

Доплату за період з 01.01.2009 по 31.08.2010 в сумі 76950,60 грн. відповідачем було нараховано та виплачено у вересні 2010 року.

Починаючи з 01.09.2010 по 31.10.2011 виплата основної та додаткової пенсій ОСОБА_3 проводилась у розмірах, встановлених судовим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09.

З 01.11.2011 розмір основної та додаткової пенсій позивачу перераховано та виплачується відповідно до постанов КМУ від 06.07.2011 № 745 та від 23.11.2011 № 1210.

У зв'язку зі зміною з 01.11.2011 розміру виплачуваної пенсії, який не відповідає розміру, визначеному постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, позивач дійшов висновку про невиконання вищезазначеного судового рішення та звернувся за захистом своїх прав до Європейського суду з прав людини.

Згідно з Рішенням Європейський суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» (Заява № 59834/09 та 249 інших заяв) в заявах, зазначених у Додатку 1, поміж яких також значиться заява ОСОБА_3 щодо невиконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 17.12.2009, було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників. Суд також дійшов висновку, що було порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Позивач, вважаючи, що у період з 01.11.2011 йому невірно нараховано пенсію, без виконання вимог рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, звернувся до відповідача з заявою про її перерахунок, на що отримав відмову, оформлену листом від 10.04.2018 № 313/С-01.

Відповідач, заперечуючи проти позову в додаткових письмових поясненнях від 11.10.2018, зазначив, що 19.06.2011 набув чинності Закон України від 14.06.2011 № 3491-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік", п. 7 якого передбачено, що «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені п. 4, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Вказані зміни відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 у справі № 20-рп/2011 визнано конституційними та такими, що підлягають обов'язковому виконанню.

Також зазначив, що 01.01.2012 набрав чинності Закон України від 22.12.2011 № 4282- VІ «Про Державний бюджет України на 2012 рік», п. 3 розділу «Прикінцеві положення» якого передбачено, що у 2012 році норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. Так само, 01.01.2013 набрав чинності Закон України від 06.12.2012 № 5515- VІ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» п. 4 розділу «Прикінцеві положення» якого передбачено зокрема, що у 2013 році норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Таким чином, відповідач вважає, що саме Законом було змінено можливість здійснювати виплати в розмірах більших, ніж наявний фінансовий ресурс, а також делеговано КМУ визначення порядку та розмірів виплат вищевказаним категоріям громадян.

Враховуючи вищевикладене, Білоцерківське ОУПФУ Київської області вважає, що пенсія позивача, починаючи з 01.11.2011, нараховувалась та виплачувалась відповідно до норм чинного законодавства у розмірах, визначених постановами КМУ.

Позивач, вважаючи відмову відповідача в здійсненні перерахунку його пенсії за вказаний період у розмірі, встановленому постановою Білоцерківського міськрайонного Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, неправомірною, звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно зі ст. 63 зазначеного Закону фінансування витрат, пов'язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Підставою для звернення до суду з даним позовом є, зокрема, неналежне виконання, на думку позивача, постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, при розрахунку розміру основної та додаткової пенсій позивачу за період з 01.11.2011 по 13.02.2014.

Як було встановлено судом, з 01.11.2011 розмір основної та додаткової пенсій позивачу перераховано та виплачується відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі, визначеному постановою КМУ від 06.07.2011 № 745 та від 23.11.2011 № 1210.

Щодо правомірності нарахування основної та додаткової пенсій позивачу відповідно до вищевказаних постанов, починаючи з 01.11.2011, суд зазначає наступне.

Статтями 49, 50, 51 ч.3 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Особам, віднесеним до категорії 1, призначається основана державна та щомісячна додаткова пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами КМУ з відповідних питань.

19.06.2011 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, що, зокрема, у 2011 році положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Аналогічні положення містяться також у законах України «Про Державний бюджет України на 2012-2014 роки.

На виконання вимог вищевказаних законів КМУ прийнято постанову від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (набрала чинності 23.07.2011) та постанову від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (набрала чинності 01.01.2012).

Суд вважає за необхідне вказати, що Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання КМУ розмір соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти КМУ, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Суд зазначає, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами КМУ. Порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, регулюється КМУ відповідно до Конституції та законів України.

Відтак, законодавство, яке застосовувалось Білоцерківським міськрайонним судом Київської області при винесенні постанови від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09 про зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та ст. 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з 01.11.2011 по 13.02.2014, не підлягає застосуванню з часу внесення вищевказаних змін до пенсійного законодавства, а пенсія позивача від дати набрання чинності згаданими постановами КМУ підлягає перерахунку відповідно до встановлених ними приписів.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 05.11.2013 (справа № 21-293а13), Пленум Вищого адміністративного суду України в постанові від 19.12.2011 № 8, суд не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення нарахування та виплати підвищення до пенсії, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виплати за рішеннями судів, якими зобов'язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.

У Рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 (Заява № 43331/12) Європейський суд з прав людини також визнає, що пенсійні виплати, встановлені рішенням національних судів не є чимось раз і назавжди встановленим, а можуть змінюватися в залежності від змін законодавчої бази.

Таким чином, розмір пенсій для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначається постановами КМУ "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 1210 від 23.11.2011 та № 745 від 06.07.2011. Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено та надано дозвіл для встановлення розміру пенсій КМУ.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, проводячи нарахування та виплату позивачу основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії, інваліду другої групи, інвалідність якого пов'язана з наслідками аварії на ЧАЕС, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, правильно застосувавши нормативно-правові акти КМУ, що регулює розміри виплати вказаної пенсії.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання дії Білоцерківського ОУПФУ Київської області щодо відмови у виплаті позивачу заборгованості з основної пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, що утворилась з листопада 2011 року у зв'язку з невиконанням рішень судів, задоволенню не підлягають.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, у справі № 826/24023/15 судовим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2016, що набрало законної сили, було встановлено, що підстави для виплати ОСОБА_3 пенсії за період з 01.11.2011 по 03.06.2014 у розмірі згідно з постановою Білоцерківського міськрайонного Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09 відсутні.

Також у зазначеному рішенні Окружним адміністративним судом м. Києва встановлено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.04.2015 № 42556455 закінчено виконавче провадження щодо виконання Рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» (Заява № 59834/09 та 249 інших заяв) стосовно ОСОБА_3 у зв'язку з фактичним його виконанням у повному обсязі. При цьому враховано, що:

- постановою відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 30.11.2011 № 20662353 закінчено виконавче провадження щодо виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09 у зв'язку з фактичним його виконанням у повному обсязі;

- платіжними дорученнями від 19.09.2014 № 3624 Міністерство юстиції України перерахувало ОСОБА_3 34786,92 грн. (еквівалент 2000 грн.) та від 19.12.2014 № 9751 - пеню за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини в розмірі 444,15 грн.

Окрім того, взято до уваги лист Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 № 43500-0-61-14/12.0.1, адресований Державній виконавчій службі України, яким повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України» від 03.06.2014 (Заява № 43331/12), в якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану. Європейський суд дійшов висновку, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01.11.2011, коли змінене законодавство було застосовано до пенсі заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010, і таким чином для скарги немає підстав. Відтак, зазначене Рішення містить нову позицію Європейського суду з прав людини щодо розгляду скарг громадян на виплату їм пенсії на підставі постанови КМУ в розмірі, меншому, ніж це передбачено спеціальними законами про пенсію.

Таким чином, постанова Білоцерківського міськрайонного Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09 пенсійним органом виконана, а отже позовні вимоги в частині зобов'язання Білоцерківського ОУПФУ Київської області нарахувати та виплатити основну та додаткову пенсії за період з 01.11.2011 по 13.02.2014 у розмірі, встановленому зазначеною постановою, задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 №6-р 2018, починаючи з 17.07.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Судом встановлено, що станом на час звернення позивача до суду та розгляду даної справи в суді, позивач не звертався до відповідача з заявою за призначенням йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі рішення № 6-р/2018 Конституційного суду України від 17.07.2018 №6-р 2018, починаючи з 17.07.2018.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суті позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача рішеннями відповідача щодо нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі вказаного рішення Конституційного суду України.

При цьому, суд не надає оцінку наявності чи відсутності права у позивача на нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи та її розміру, враховуючи відсутність рішення відповідача з вказаного питання.

За таких обставин суд дійшов висновку про передчасність звернення до суду з даною позовною вимогою, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем, як особою, звільненою від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір за подання адміністративного позову до Київського окружного адміністративного суду не сплачувався. Доказів здійснення інших витрат, повязаних з розглядом справи, сторонами до суду не надано, а тому у справі відсутні обставини для розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 205, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 10 грудня 2018 р.