Справа № 804/396/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 листопада 2018 року Справа №804/396/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа Раївська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання протиправним розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, в якому були заявлені позовні вимоги про:

- визнання протиправним розпорядження Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 21.12.2017 року №Р-426/0/115-17 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі сертифікату на право на земельну частку (пай);

- зобов'язання Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області виготовити та видати ОСОБА_1 сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 7,92 умовних кадастрових гектарів із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Революціонер» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням суду від 17.04.2018 року адміністративний позов по справі № 804/396/18 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним розпорядження Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 21.12.2017 року №Р-426/0/115-17 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі сертифікату на право на земельну частку (пай); зобов'язано Синельниківську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області виготовити та видати ОСОБА_1 сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 7,92 умовних кадастрових гектарів із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Революціонер» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначене рішення набрало законної сили 27.06.2018 року.

27.11.2018 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду по справі № 804/396/18.

Заявник у відповідності до статті 378, 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) просить суд встановити спосіб і порядок виконання судового рішення шляхом визначення Синельниківській районній державній адміністрації Дніпропетровської області загального строку виконання судового рішення тривалістю 1 (один) місяць з дня набрання законної сили ухвали суду та звітування Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської облас ті перед Дніпропетровським окружним адміністративним судом у такі строки:

- отримання бланку сертифіката на право на земельну частку (пай) - звітувати суду протягом де сяти днів;

- заповнення бланку сертифіката про право на земельну частку (пай) на ім'я ОСОБА_1 - звітувати суду протягом двадцяти п'яти днів;

- видача ОСОБА_1 належним чином оформленого сертифікату про право на земельну частку (пай) - звітувати суду протягом тридцяти днів.

Заява обґрунтована тим, що 19 вересня 2018 року заявник отримав письмову відповідь РДА, з якої, як зазначає заявник, вбачається, що в порушення вимог ст. 370 та ч.1 ст.373 КАС України, відповідач відмовляється виконувати рішення суду, що набрало законної сили, на підставі виконавчого листа і пропонує стягувачу звертатися до органів держав ної виконавчої служби на підставі Закону України «Про виконавче провадження». На думку заявника, РДА ніколи не виконає рішення на підставі виконавчого листа. Тому, заявник вважає, що, в даному випадку, за неминучою бездіяльністю РДА необхідно встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, що набрало законної сили, із встановленням способу та поряд ку виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 19.10.2018 року заяву ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду по справі № 804/396/18 призначено до розгляду на 01.11.2018р., про що учасники справи повідомлені належним чином.

01.11.2018 року від заявника до суду подана заява про розгляд заяви в порядку письмового провадження та про підтримання заяви в повному обсязі.

01.11.2018 року від Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до суду подана заява про відкладення розгляду заяви на іншу дату у зв'язку з перебуванням представника Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у відпустці без збереження заробітної плати.

У відповідності до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі викладеного, враховуючи неявку всіх учасників справи, суд вважає за можливе розглянути заяву в порядку письмового провадження.

У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч.2 ст.378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду по справі № 804/396/18, суд не знайшов підстави для її задоволення, виходячи з наступного.

Як зазначено у ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.378 КАС України).

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Тобто, зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

При цьому, суд при розгляді питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення може змінити спосіб та порядок виконання рішення лише у виняткових випадках.

Суд зауважує, що приписи ст.378 КАС України передбачають зміну чи встановлення порядку чи способу виконання рішення, яке було ухвалено судом у справі, а саме резолютивної частини постанови, яка містить висновки суду по суті позовних вимог, у зв'язку з чим, суд, здійснюючи зміну порядку чи способу виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначеній нормі кореспондують положення п. 1 ч. 6. ст. 246 КАС України, відповідно до якого у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення та положення підпункту ґ п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, відповідно до якого постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Суб'єктами, на яких поширюється обов'язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов'язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

З правової позиції, викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017р., вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється, шляхом вказівки у судовому рішенні про зобов'язання відповідача подати у встановлений строк звіту про виконання судового рішення стосовно тих рішень, якими зобов'язано відповідача здійснити певні дії, шляхом розгляду адміністративних позовів стосовно оскарження дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні судових рішень.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі можливо лише під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Як було встановлено з матеріалів справи, в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 року заходів судового контролю за виконанням судового рішення у справі №804/396/18, передбачених ст. 382 КАС України, встановлено не було.

Суд вважає, що викладені заявником вимоги в прохальній частині заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, не стосуються встановлення способу і порядку виконання судового рішення, та не охоплюються поняттям - встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

На переконання суду, підстави заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду не є обґрунтованими, оскільки фактично заявник просить суд не встановити порядок чи спосіб виконання судового рішення, а встановити строк звітування Синельниківською РДА Дніпропетровської області перед Дніпропетровським окружним адміністративним судом щодо виконання судового рішення з дня набрання законної сили ухвали суду.

Таким чином, суд вважає, що обставини, викладені у заяві про вирішення процесуального питання, пов'язаного з виконанням судового рішення у справі, не обґрунтовують доцільність і необхідність встановлення чи зміни способу та порядку виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, у суду відсутні будь-які процесуальні підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення у даній справі у спосіб, обраний заявником.

Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до вимог п.1 статті 3 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Згідно зі статтею 5 (Органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень) зазначеного вище Закону: примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Синельниківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області є органом виконавчої влади і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та не наділена повноваженнями щодо розгляду питання про прийняття до виконання виконавчого листа за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

При цьому доказів звернення ОСОБА_1 з виконавчим листом № 804/396/18, виданим Дніпропетровським окружним адміністративним судом 09.08.2018 року, до органів державної виконавчої служби для примусового виконання суду не надано.

Враховуючи викладене вище, заява ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду у справі №804/396/18 від 17.04.2018 року не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 378, 382 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду по справі № 804/396/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа Раївська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання протиправним розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник