Справа № 826/8115/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2018 року № 826/8115/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

при секретарі судових засідань Гарбуз К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомМалого підприємства «Промкомплекс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03 травня 2018 року
за участю представника:

- від позивача - Лелюх Л.П.;

В С Т А Н О В И В:

Мале підприємство «Промкомплекс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03 травня 2018 року № на суму 567058,75 грн.

В якості підстав позову позивач посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення не відповідає чинному законодавству та порушує законні права та інтереси позивача.

У судових засіданнях представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема, в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що перевіркою встановлено відсутність у контрагента позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «РІДМАР» (постачальника) трудових ресурсів, виробничого обладнання, устаткування, транспортних засобів, складських приміщень та інше, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності та те, що господарські взаємовідносини носять характер «фіктивності», створенні без мети настання правових наслідків.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, з 27 березня 2018 року по 02 квітня 2018 року Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка малого підприємства «Промкомплекс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю з питань дотримання вимог законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Рідмар» за листопад 2015 року.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складений акт №337/-26-15-14-04-03/21615705 від 10 квітня 2018 року.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, позивач подав 16 квітня 2018 року заперечення на акт перевірки від 10 квітня 2018 року №337/26-15-14-04-03/21615705.

За результатами розгляду заперечень позивача Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Київ надало відповідь від 27 квітня 2018 року №18702/10/26-15-14-04-03-12, яким залишили висновки акту без змін, а заперечення позивача без задоволення.

Після розгляду заперечень позивача на акт перевірки №337/26-15-14-04-03/21615705 від 10 квітня 2018 року, відповідач виніс податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 453647,00 та застосовано штрафну санкцію в розмірі 113411,75 грн, що складає разом 567058,75 грн.

Незгода з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями суб'єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

При вирішенні даного спору по суті, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, розмір податкового зобов'язання продавця товарів (послуг) по господарським операціям, проведеним з кожним контрагентом - покупцем у окремому звітному періоді, має дорівнювати розміру податкового кредиту такого покупця, задекларованого за такий звітний період, що передбачає відображення покупцем отриманої податкової накладної у реєстрі отриманих податкових накладних цього звітного періоду.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пунктом 1.2 статті 1, пунктом 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за № 168/704, якими визначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування; записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.4 статті 2 вказаного вище Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пункту 2.15 та пункту 2.16 статті 2 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (із змінами та доповненнями).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Дана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду України, які викладені у його постановах від 27.06.2017 у справі № 808/1062/14, від 14.03.2017 у справі № 826/757/13-а, Верховного Суду, зокрема у постанові від 06.02.2018 № К/9901/5042/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшено розмір від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за наслідками виявлених порушень законодавства під час здійснення фінансово-господарської діяльності з Товариством з обмеженою відповідальністю «РІДМАР» (код 39520175) (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Груп»).

Так, між Малим підприємством «Промкомплекс» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісіда Груп» (підрядник) укладено договір №01/08 від 03 серпня 2015 року, відповідно до умов якого підрядник прийняв на себе зобов'язання виконати монтаж та пусконалагоджувальні роботи ліфта пасажирського в/п 400 кг на 9 зупинок в будинку №67-а по вулиці Харківське шосе в м. Києві, що підтверджується специфікацією №1 до даного договору на суму 95000,00 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 15833,33 грн.

Дані роботи виконані, що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2015 року, актами виконаних робіт №1 та №2 за листопад 2015 року, підписаними сторонами договору та ПН №505 від 12 листопада 2015 року. Виконані роботи оплачені замовником частково в розмірі 10450,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 25 листопада 2015 року та карткою рахунку №631.

Крім того, 18 серпня 2015 року між Малим підприємством «Промкомплекс» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісіда Груп» (підрядник) укладено договір №02/08, відповідно до умов якого підрядник прийняв на себе зобов'язання виконати монтаж та пусконалагоджувальні роботи ліфтового обладнання, яке зазначене в специфікаціях №1 та №2, які є невід'ємною частиною даного договору на загальну суму 1876880,00 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 312813,33 грн.

Підрядник виконав в листопаді 2015 року монтажні та пусконалагоджувальні роботи, що підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат і актами приймання - виконаних будівельних робіт на загальну суму 1876880,00 грн. та ПН №786, 787, 788, 789, 790, 791, 792, 793, 794 від 22 листопада 2015 року, ПН №1011, 1012, 1013, 1014, 1015, 1016, 1017, 1018 від 26 листопада 2015 року. Позивачем у листопаді 2015 року сплачено за виконані роботи 104800,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 30 листопада 2015 року та карткою рахунку №631.

Малим підприємством «Промкомплекс» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісіда Груп» (підрядник) 30 жовтня 2015 року укладено договір №01/10 про надання послуг з комплексу робіт і підтримання технічного стану ліфтового обладнання, яке зазначене в додатках №1 та №2 до даного договору на загальну суму 750000,00 грн., в тому числі ПДВ 125000,00 грн. щомісячно. Строк надання послуг складає з 01 жовтня по 31 грудня 2015 року, про що зазначено в пункті 5.1 договору №01/10.

В листопаді 2015 року були виконані роботи згідно умов даного договору на суму 750000,00 грн., в тому числі ПДВ 125000,00 грн., що підтверджується актом приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2015 року та ПН №1185 від 27 листопада 2015 року. Оплата за надані послуги в листопаді 2015 року не проводилася, що підтверджується карткою рахунку №631 за листопад 2015 року.

За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом зроблено висновок, що встановлені обставини, які в сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про фінансово-господарські взаємовідносини контрагентів Малого підприємства «Промкоплекс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Товариства з обмеженою відповідальністю «Рідмар» по ланцюгу, та неможливість виконання операцій, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті. Фактично, малим підприємством «Промкомплекс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю проведено господарські операції з контрагентом шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій.

В обґрунтування своєї позиції податковий орган посилається на той факт, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рідмар» (попередні назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Абіон Ресурс», Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Бельмар», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Груп») перебуває на податковому обліку в органах державної фіскальної служби у Тернопільській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області. Основний вид діяльності - будівництво житлових і нежитлових будівель. Згідно зі звітом про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів штатна чисельність склала 10 осіб за листопад 2015 року. Інформація щодо наявності основних засобів до контролюючих органів не надана. Остання податкова звітність з податку на додану вартість подана за грудень 2016 року.

Разом із цим у ході аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних контролюючим органом встановлено, що з 01 серпня 2016 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Рідмар» є ОСОБА_4, який є одночасно директором ще 28 суб'єктів господарювання.

Так згідно наявної інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рідмар» було задіяне у «конвертаційному центрі», а також використовувалось з метою прикриття незаконної діяльності суб'єктів реального сектору економіки, зокрема:

- слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області розслідуються кримінальні провадження №0000009 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 366, частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України, де вказано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Абіон Ресурс» визначається як фіктивне підприємство, яке використовується з метою не правомірного формування податкового кредиту для підприємств вигодонабувачів;

- слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області розслідуються кримінальні провадження №0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 212 та №0000682 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України, в рамках яких досліджувалися обставини проведення фінансово-господарських операцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісіда Груп» із реальним СГД, де вказане товариство було задіяне з метою заниження податку на додану вартість, а також було створено (придбано) з метою прикриття незаконної діяльності;

- слідчим відділом фінансових розслідувань ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000077 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 205, частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 212, частиною 1 статті 212 Кримінального кодексу України, де зазначається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Груп» було створене (придбане) з метою прикриття незаконної діяльності;

- слідчим відділом фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області розслідується кримінальне провадження №0000009 за ознаками вчинення кримінальної правопорушень, передбачених частиною 3 статті 212, частиною 3 статті 212, частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України, в рамках якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Груп» виступає фіктивним підприємством;

- слідчим відділом фінансових розслідувань ДПІ у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000073 від 11 серпня 2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 3 статті 212, частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України в рамках якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Груп» виступає, як СГД, що маж ознаки «фіктивності».

Проте, судом звернуто увагу, що на момент вчинення та реалізації вищезазначених договорів, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Рідмар» був ОСОБА_5 (з 07 жовтня 2015 року по 25 грудня 2015 року).

Щодо посилання в Акті перевірки на наявні кримінальні провадження щодо контрагентів позивача, слід зауважити на тому, що вказані в кримінальних провадженнях обставини не можуть однозначно свідчити про участь Малого підприємства «Промкомплекс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю у схемі ухилення від сплати податків. Наявні кримінальні провадження є свідченням лише того факту, що проводиться досудова перевірка фактів, викладених в кримінальних провадженнях, збираються необхідні докази на доведення наявності чи відсутності в діяннях посадових осіб підприємств злочинних діянь, що передбачені кримінальним законодавством. Сам факт наявності кримінального провадження та проведення досудового розслідування свідчить лише про проведення перевірки та не може бути доказом, що доводить наявність фіктивних ознак діяльності будь-якого підприємств та за своєю сутністю не може встановлювати та підтверджувати порушення вимог податкового чи іншого законодавства.

Крім того, в Акті перевірки відсутні будь-які дані щодо наявності вироків (які набрали законної сили), інші судові рішення по кримінальним провадженням відносно посадових осіб вищевказаних підприємств.

Як зазначено в акті перевірки та наголошувалось вище, згідно із звітом про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів штатна чисельність контрагента позивача склала 10 осіб. Інформація щодо наявності основних засобів до контролюючих органів не надана. Остання податкова звітність з податку на додану вартість подана 26 квітня 2016 року, з чого контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарської операції між позивачем та цим контрагентом.

Суд не погоджується з доводами контролюючого органу з огляду на таке.

Як встановлено судом, вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, предметом укладеного договору між позивачем та контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Радмір» є надання послуг з влаштування та обслуговування технічних засобів (ліфтів).

Зазначені факти не можуть слугувати підставою для сумніву щодо фактичного здійснення господарських операцій з позивачем згідно вищевказаного договору з підстав відсутності достатньої кількості штатних одиниць та відсутності реального джерела походження товару, оскільки контролюючий орган не спростував належними та допустимими доказами взагалі сам факт виконання господарської операції.

Стосовно неподання звітності до податкового органу за певний період контрагентом позивача, отримання податковим органом інформації, яка не відповідає податковій звітності контрагентів позивача, слід звернути увагу на те, що позивач не вправі відповідати за дії своїх контрагентів. Тим більше, дії інших платників податків по ланцюгу контрагентів, з якими, в свою чергу, мали відносини контрагенти позивача, не можуть впливати на права та обов'язки позивача у даній справі - Малого підприємства «Промкомплекс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

Європейський суд з прав людини в п. 38 рішення від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Крім того, Європейський Суд з прав людини в п. 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної особи або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливо для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

Згідно з постановою Верховного Суду №К/9901/2030/17, №821/589/17 від 06.02.2018 року фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків, а первинний документ, відповідно, це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, враховуючи все вище викладене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і, відповідно, протиправність застосування до позивача негативних санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 03 травня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Позов Малого підприємства «Промкомплекс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03 травня 2018 року № на суму 567058,75 грн.

Присудити до стягнення на користь Малого підприємства «Промкомплекс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (, 04214, м. Київ, вулиця Героїв Дніпра, будинок 32-а) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 10267,88 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шейко Т.І.

Повний текст рішення складено 11 грудня 2018 року.