Справа № 360/3412/18
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3412/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганській області, Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (відповідач 1, Біловодське ОУПФУ Луганської області), Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі відповідач 2, Слобожанського ОУПФУ м. Харкова), в якому позивач просив суд:

- зобовязати Слобожанське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова направити пенсійну справу позивача до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганській області для відновлення виплат пенсії;

- зобовязати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити виплату пенсії та виплатити заборгованість по пенсії за весь час заборгованості позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2016 року є пенсіонером. Пенсію було призупинено за віком Слобожанським ОУПФУ м. Харкова, оскільки мешкав у місті Харкові як внутрішньо переміщена особа. Як стверджує позивач, у 2017 році ним було отримано нову довідку внутрішньо переміщеної особи у смт. Мілове, позивач звернувся до Міловського відділу з питань призначення пенсії ОСОБА_2 обєднаного УПФУ в Луганській області для переведення пенсійної справи. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до ОСОБА_2 ОУПФУ Луганської області за інформацією щодо пенсії. Позивачу було повідомлено про те, що зі Слобожанського ОУПФУ м. Харкова був надісланий не весь пакет документів та їх повернуто на доопрацювання. Позивач стверджує, що він звернувся до відповідача 2 для отримання інформації щодо направлення пенсійної справи до ОСОБА_2 ОУПФУ Луганської області та отримання пенсії за минулий період. Позивачем була отримана відповідь про неможливість перевірки достовірності довідок, які містяться у пенсійні справі. Позивач зазначає, що він пенсію не отримує.

Позивач вважає бездіяльність відповідачів щодо відмовлення виплат пенсії такими, що порушують його права на пенсійне забезпечення, віднесене Конституцією України до одного з найважливіших особистих прав людини.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, просив розглянути справу без його участі (арк.спр.79).

Представник ОСОБА_2 ОУПФУ Луганської області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином (арк.спр.78).

Представник Слобожанського ОУПФУ м. Харкова в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, просив розглянути справу без його участі (арк.спр.31-35).

Біловодське ОУПФУ Луганської області позовні вимоги вважає необґрунтованими, про що 26.11.2018 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційний номером 35040/2018 надав клопотання (арк.спр.69).

23.11.2018 від Слобожанського ОУПФУ м. Харкова на адресу суду за вхідним реєстраційним номером 34773/2018 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому просив залишити адміністративний позов без задоволення (арк.спр.31-35).

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом по справі було вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (арк.спр.1-2);

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, паспорт серії ЕН 766161, виданий 06.05.2010 Краснодонським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: Луганська область, Сорокинський (Краснодонський) район, с. Королівка, вул. Кузнечна, буд. 24 (арк.спр.6 ).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 24.05.2017 за № НОМЕР_2, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_1 (арк.спр.80).

На виконання ухвали суду від 02.11.2018, управління соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації Луганської області надало інформацію, відповідно до якої ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Міловської РДА 24.05.2017 та отримав довідку внутрішньо переміщеної особи № 217155 від 24.05.2017 (арк.спр.29).

09.02.2016 позивач звернувся до управління ПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова з заявою про призначення/перерахунок пенсії (арк.спр.40).

Розпорядженням УПФУ в Червонозаводському районі від 17.02.2016 № 245, позивачу було призначено пенсію за віком з 09.02.2016 у розмірі 949,00 грн. (арк.спр.36).

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Черновозаводському районі м. Харкова з призначення пенсії від 12.02.2016, було призначено ОСОБА_1 пенсію за віком (арк.спр.38).

ОСОБА_2 ОУПФУ Луганської області від 02.04.2018 за № 545/02.1, було повідомлено позивача про те, що поновити виплату пенсії по пенсійній справі, яка призначена Слобожанським ОУПФУ м. Харкова не має можливості та пенсійну справу повернуто до Слобожанського обєднаного управління в Червонозаводському районі м. Харкова на доопрацювання (арк.спр.7).

Зі змісту листа Слобожанського ОУПФУ м. Харкова від 13.09.2018 за № 13566/18-02 вбачається, що ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 09.02.2016 на підставі наданих позивачем довідок про періоди роботи без надання трудової книжки. Згідно запиту від 25.05.2017 № 118 пенсійна справа була знята з обліку та 30.06.2017 направлена до ОСОБА_2 ОУПФУ Луганської області (арк.спр.8). 04.04.2018 (вх.. № В18-4229) після розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області пенсійна справа була повернута на доопрацювання, оскільки довідки, які містяться у пенсійній справі викликають сумнів і потребують перевірки їх достовірності (арк.спр.8).

Відповідно до листа від 30.03.2018 за № 8670/02/20 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, пенсійна справа ОСОБА_1 була направлена начальнику Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова ОСОБА_3 (арк.спр.62).

ОСОБА_2 ОУПФУ Луганської області було надано пояснення від 21.11.2018 за № 5659/07-18, відповідно до яких зазначило, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та пенсійну справу позивача було повернуто Слобожанському обєднаному управлінню Пенсійного фонду України м. Харкова (арк.спр.69).

Судом встановлено, що рішенням управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова від 24.03.2017 на підставі протоколу № 13 від 24.03.2017 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про відмову в поновленні виплати пенсії у звязку з не підтвердженням фактичного місця проживання, було призупинено з 01.04.2017 виплату пенсії ОСОБА_1 (арк.спр.58).

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком без трудової книжки за наданими довідками про стаж та індивідуальними відомостями про застраховану особу системи персоніфікованого обліку, про що свідчить рішення управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова (арк.спр.38).

Разом з тим, згідно з наявного у матеріалах справи рішення управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова від 24.03.2017 позивачу було призупинено виплату пенсії з 01.04.2017 на підставі протоколу № 13 від 24.03.2017 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (арк.спр.58).

У свою чергу, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії саме з підстав не підтвердження фактичного місця проживання, а не через неможливість перевірити факт роботи ОСОБА_1 на підприємствах та неможливістю поновити виплату пенсії позивачу через відсутність необхідного страхового стажу, як стверджує відповідач 2.

Разом з тим, призупинення виплати пенсії на підставі протоколу № 13 від 24.03.2017 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у звязку з не підтвердженням фактичного місця проживання, суд вважає неприйнятними з наступних підстав.

Так за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас суд зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання, не є передбаченою Законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності ( п. 25 рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, Слобожанське ОУПФУ м. Харкова порушило право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача 2 у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (п. 33 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №988 Деякі питання функціювання територіальних органів Пенсійного фонду України, відбулась реорганізація управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова шляхом злиття з управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова та утворення нового Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень (ч. 2. ст. 9 КАС України).

Відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зважаючи на те, що протиправні дії Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 полягали саме у прийняті рішення про призупинення виплати пенсії від 24.03.2017, яке у свою чергу створює відповідні правові наслідки, суд вважає за необхідне застосувати ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова від 24.03.2017 про призупинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2017.

Ефективним захистом порушених прав позивача є визнання дій саме Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо не виплати пенсії позивачу з 01.04.2017 протиправними, поновлення виплати пенсії позивачу, починаючи з 01.04.2017, оскільки як вбачається із змісту рішення від 24.03.2017 позивачу призупинено виплату пенсії з 01.04.2017.

Вказаний спосіб відновлення порушеного права також включає в себе і виплату заборгованості з пенсії позивачу, починаючи з 01.04.2017. Відповідно, додаткового зобовязання не потребує.

За таких обставин суд вважає доцільним самостійно обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача з урахуванням ч.2 ст.5 КАС України

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2017 Слобожанським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Щодо вимоги позивача зобовязати Слобожанське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова направити пенсійну справу до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області для відновлення виплати пенсії, суд зазначає наступне.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт другий частини першої статті 4 КАС України).

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, оскільки пенсійна справа позивача була повернута до Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для фізичної чи юридичної особи прав (чи інтересів).

Разом з тим, судом встановлено, що порушення прав позивача відбулось внаслідок протиправних дій саме Слобожанського ОУПФУ м. Харкова, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення, своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що строки звернення позивачем не пропущені, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачу рішення управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова від 24 березня 2017 року про призупинення виплати пенсії з 01 квітня 2017 року, яке створило наслідки, а саме припинення виплати пенсії.

Таким чином, позивач з 01.04.2017 не був обізнаний про наявність рішення про призупинення виплати пенсії.

За таких обставин позивач своєчасно звернувся до суду з адміністративним позовом, підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при розгляді типової справи.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивачем при зверненні до суду заявлено дві вимоги немайнового характеру.

Ухвалою суду від 02.11.2018 відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання адміністративного позову до ухвалення судового рішення у справі (арк.спр.1-2).

Станом на дату розгляду справи по суті судовий збір не сплачений, а тому підлягає стягненню даним рішенням суду до Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, позивачу необхідно відшкодувати 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганській області, Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова від 24 березня 2017 року про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року.

Зобовязати Слобожанське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (Харківська обл., місто Харків, вулиця Гольдбергівська, будинок 15, ) поновити виплату ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: Луганська область, Сорокинський (Краснодонський) район, с. Королівка, вул. Кузнечна, буд. 24) призначеної йому пенсії з 01 квітня 2017 року.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати ОСОБА_1 пенсії за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: Луганська область, Сорокинський (Краснодонський) район, с. Королівка, вул. Кузнечна, буд. 24) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 6001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106) суму судового збору у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста девять) гривень 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (Харківська обл., місто Харків, вулиця Гольдбергівська, будинок 15, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: Луганська область, Сорокинський (Краснодонський) район, с. Королівка, вул. Кузнечна, буд. 24) у рахунок відшкодування судових витрат у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_4