Справа № 160/7654/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2018 року Справа № 160/7654/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,
за участю: представника позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідача: ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Євробуд Плюс до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового-рішення № НОМЕР_1 від 27.09.2018 року,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 06.11.2018 року.
06.11.2018 року у судовому засіданні розгляд справи відкладено до 16.11.2018 року.
16.11.2018 року від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що заперечуючи реальність здійснення господарських операцій по договорам поставки відсіву гранітного № 29 від 1 грудня 2017 року та № 01/12 від 01.12.2017 року, договору поставки шлаку відвального №30 від 01.12.2017 року, податковий орган в акті позапланової перевірки посилається на наступні обставини: в графі ТТН «Замовник» зазначено ТОВ «Укрбудвироб»; в графі ТТН «Особа, відповідальна за відпуск» зазначено директора ТОВ «Євробуд Плюс»; в графі ТТН «Особа, відповідальна за відвантаження товару» зазначено ОСОБА_7, який не працював на ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» згідно звіту 1-Дф; невідповідність навантаженого товару технічним можливостям транспортних засобів. Проаналізувавши вищевикладене, позивач зазначає, що в акті перевірки не встановлено порушення позивачем вимог саме податкового законодавства в частині правил формування податкового кредиту. Не заперечується ані «товарність» даних операцій з поставки, ані факт операцій із транспортування, ані факт використання товару у власній господарській діяльності - ТОВ «Євробуд Плюс». Звертав увагу суду на те, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позові та додаткових поясненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначивши про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд приходить до таких висновків.
Товариства з обмеженою відповідальністю Євробуд Плюс зареєстроване як субєкт господарської діяльності Павлоградським міськрайонним управлінням юстиції та перебуває на податковому обліку в Західно-Донбаській ОДПІ.
У період з 20.08.2018 р. по 27.08.2018 р. фахівцями Західно-Донбаської ОДПІ на підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 16.08.2018 року №4697-п, проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ Євробуд Плюс з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» за період з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року.
- п.44.1 ст.44, п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 Податкового кодексу України в результаті чого ТОВ «Євробуд Плюс» занижено податку на додану вартість в період, що перевірявся на загальну суму 851415 грн., у т.ч. в грудні 2017 року на суму 851415 гривень.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення неправомірними, позивач звернувся до суду з цим позовом з вимогою про його скасування.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням кого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Згідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно пп. 83.1.1.-83.1.6 п. 83.1. ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є :83.1.1. документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки; 83.1.4. судові рішення; 83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання ких є митна територія України; г) ввезення не оборотних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг ;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших не оборотних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у не оборотні капітальні активи); ввезенням товарів та/або не оборотних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ТОВ Євробуд Плюс за перевіряємий період мало господарські взаємовідносини з контрагентом ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7», на підставі яких сформована спірна сума податкового кредиту.
Так, 01.12.2017 року між ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» (постачальник) та ТОВ «Євробуд Плюс» (покупець) укладено договір поставки № 12, за яким постачальник зобовязується закупити й поставити покупцеві товар, а покупець зобовязується оплатити й прийняти товар (бітум нафтовий дорожній) на умовах договору.
Ціна за одиницю товару встановлюються у видаткових накладних. Поставка товару відбувається на умовах СРТ правил Інкотермс 2010 року.
На підтвердження виконання умов даного договору позивачем як до перевірки, так і до суду надані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.
Постачання придбаного товару здійснювалось транспортом ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7».
Позивач зазначив, що придбаний за цим договором бітум нафтовий дорожній було використано у власній господарській діяльності шляхом перепродажу на адресу ТОВ «УКРБУДВИРОБ».
До перевірки підприємством надані товарно-транспортні накладні (додаток акту перевірки № 3) в яких у графі «водій» зазначено ПІБ особи перевізника вантажу, а саме ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які відповідно до 1-ДФ «податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» не являються найманими працівниками ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_12».
В графі «пункт навантаження» не зазначена повна адреса, що унеможливлює здійснення повного та обєктивного аналізу щодо місця навантаження товару «бітуму».
Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма №1 ДФ) поданого ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_12» за 4 квартал 2017 року на підприємстві працювало 5 осіб: ОСОБА_13 (НОМЕР_2), ОСОБА_14 (НОМЕР_3), ОСОБА_15 (НОМЕР_4), ОСОБА_16 (НОМЕР_5) та ОСОБА_17
Таким чином, оскільки третіх осіб для виконання перевезень залучено не було, не можливо встановити походження товару , саме від ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_13».
Також, 01.12.2017 року між ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_13» (постачальник) та ТОВ «Євробуд Плюс» (покупець) укладено договір поставки № 29, за яким постачальник зобовязується закупити й поставити покупцеві товар, а покупець зобовязується оплатити й прийняти товар (відсів гранітний) на умовах договору.
Поставка товару здійснюється на умовах EXW правил Інкотермс 2010 року, ціна за одиницю товару становить 192 грн./тон.
01.12.2017 року між ТОВ «Євробуд Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_13» укладено додатковий договір поставки №01/12, на поставку відсіву гранітного в кількості 200 т. на аналогічних умовах.
На виконання вищезазначених правочинів позивачем надані видаткові накладні, товарно транспортні накладні та подорожні листи.
Позивач зазначає, що перевезення придбаного за даними правочинами відсіву гранітного відбулось силами ТОВ «Євробуд Плюс», оскільки на балансі позивача рахується 26 транспортних засобів.
Придбаний товар позивачем також, було реалізовано на адресу ТОВ «УКРБУДВИРОБ».
У наданих до перевірки та до суду товарно-транспортних накладних на виконання договру № 29 та додаткового договору №01/12 у графі «Замовник» зазначено ТОВ «Укрбудвироб», «Вантажовідправник» зазначено ТОВ «Євробуд Плюс», «Відповідальна особа за відпуск товару» ОСОБА_18 (директор ТОВ «Євробуд Плюс»), «Відповідальна особа за вантажовідправника» ОСОБА_7
У акти перевірки зазначено, що відповідно до поданого до ДПІ за основним місцем обліку розрахунку за ф.1-ДФ «податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» на ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_7» протягом 2017 року відсутня наймана особа ОСОБА_7, яка зазначена в ТТН відповідальною особою за відвантаження товару.
В графі «Вантажовідправник» зазначено ТОВ «Євробуд Плюс», замість ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7», також товарно-транспортна накладна не засвідчена підписом та печаткою ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7».
В графі «відповідальна особа за відпуск товару» зазначено ОСОБА_18З (директор ТОВ «Євробуд Плюс»), при цьому відповідно до вказаних вище договорів поставки товару зазначено, що право власності на товар і ризик втрат й/або ушкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту поставки.
У акті перевірки зазначено, що в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних відсутні будь-які відмітки (підпис, штамп, печаті тощо) ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7».
Також, під час проведення перевірки податковим органом здійснено аналіз технічних можливостей здійснення перевезення та встановлено. Відповідно до наданих технічних паспортів вантажопідємність автотранспорту, зазначеного в ТТН, складає від 26,4 т. до 28.62 т., а в товарно-транспортних накладних зазначено маса вантажу від 33,0 т до 40,0 тон. Тобто, вказані в товарно-транспортних накладних автомобілі не мали технічної можливості здійснювати перевезення вантажу.
01.12.2017 року між ТОВ «Євробуд Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» було укладено договір поставки товару №30, відповідно до умов якого ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» зобовязується поставити позивачу шлак відвальний в кількості згідно видаткових накладних, а ТОВ «Євробуд Плюс» зобовязується прийняти та оплатити поставлений товар. Умови поставки - EXW правил Інкотермс 2010 року.
На підтвердження здійснення реальності господарської операції, позивачем надані до суду видаткові накладні, товарно транспортні накладні та подорожні листи.
У судовому засіданні представник позивача зазначив, що придбаний у ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_7» шлак за договором поставки № 30, підприємством було використано у власній господарській діяльності в процесі капітального ремонту дорожнього покриття в с. ВербкиДніпропетровської області, м. Павлоград Дніпропетровської області, с. Богуслав Дніпропетровської області.
До перевірки підприємством надані товарно-транспортні накладні в яких у графі «Вантажовідправник» зазначено ТОВ «Євробуд Плюс», «Відповідальна особа за відпуск товару» ОСОБА_18 (директор ТОВ «Євробуд Плюс»), «Відповідальна особа за вантажовідправника» ОСОБА_7
Відповідно до поданого до податкового органу за основним місцем обліку розрахунку за 1 -ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» на ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» протягом 2017 року відсутня наймана особа ОСОБА_7, яка зазначена в ТТН відповідальною особою за відвантаження товару.
В графі «Вантажовідправник» зазначено ТОВ «Євробуд Плюс», а повинен значитись ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7», також ТТН повинна бути засвідчена підписом та печаткою ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7», що суперечить умовам договору поставки товару №30.
В графі «Відповідальна особа за відпуск товару» зазначено ОСОБА_18 (директор ТОВ «Євробуд Плюс»), при цьому відповідно до вказаних вище Договорів поставки Товару зазначено, що право власності на Товар і ризики втрат й/або ушкодження Товару переходять від Постачальника до Покупця з моменту поставки.
Під час проведення перевірки відповідачем здійснено аналіз технічних можливостей здійснення перевезення, та встановлено. Відповідно до наданих технічних паспортів вантажопід'ємність автотранспорту зазначеного в ТТН складає 28,51т, а в товарно-транспортних накладаю зазначено маса вантажу від 32,0 т до 42,0т. Тобто, вказані в товарно-транспортних накладних автомобілі, як зазначив відповідач, не мали технічної можливості здійснювати перевезення вантажу (завищення ваги майже в два рази).
Паспорт якості на товар:
При цьому, під час аналізу баз даних, встановлено, що ТОВ «Євробуд Плюс» здійснює щомісячно протягом 2017 року придбання шлаку відвальний фр. 0-30 безпосередньо у ТОВ НВП «Укрметпром» в кількості 14 201,48 т. по ціні 135 грн. за тону.
ТОВ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» та платники податку по ланцюгу постачання не мали взаємовідносини з виробником зазначеним у Паспорті якості.
Також, встановлено, що перевезення товару (Шлак відвальний фр.0-30 мм та Відсів гранітний) здійснюється автотранспортом ТОВ «Євробуд Плюс» та його штатними працівниками.
Згідно наданого табелю обліку робочого часу за грудень 2017 року водій ОСОБА_19 02.12.2017 зазначено, що відпрацював 8 годин, 21.12.2017року зазначено, що відпрацював 9 годин.
Згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних 21.12.2017 р., як зазначив відповідач, водієм здійснено п'ять виїздів за маршрутом з м.Павлоград - до м. Дніпро, вул.Ударників,44. Відстань від міста Павлоград до м. Дніпро, вул. Ударників, 44 складає 84 км. Середня швидкість навантаженого автомобіля 80 км/год. Таким чином, 84x10 (п'ять виїздів х 2) = 840 км., 840 км /80 км/год = 10,50 год. Зазначений розрахунок здійснено без урахування навантажувально-розвантажувальних робіт, зупинок на заправку автомобіля та обідню перерву.
Згідно товарно-транспортної накладної від 04.12.2016 водій ОСОБА_20 та від 01.12.2017 водій ОСОБА_21 встановлюються аналогічні обставини.
Згідно наданого табелю обліку робочого часу за грудень 2017 року водій ОСОБА_19 27, 28 та 29 грудня 2017 року зазначено, що відпрацював 8 годин.
Згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних від 27.12.2017 водієм здійснено чотири виїзди за маршрутом з м.Павлоград - до с. Любимівка, Дніпропетровської області, вул. Томська, 283. Відстань від містом Павлоград до с. Любимівка складає 87 км. Середня швидкість навантаженого автомобіля 80 км/год.:87 х 10 (чотири виїздів х 2) = 870 км., 870 км / 80 км/год = 10,87 годин.
Зазначений розрахунок здійснено без урахування навантажувально-розвантажувальних робіт, зупинок на заправку автомобіля та обідню перерву.
У товарно транспортних-накладних від 04.12.2017 р., 20.12.2017 р., 28.12.2017 р., 29.12.2017 р. в яких зазначено водіїв ОСОБА_21, ОСОБА_22 наявна аналогічна ситуація, щодо неможливості фізично виконати перевезення товару вказаними особами.
Стосовно оплати за товар, то ТОВ «Євробуд Плюс» («боржник») уклало договір про переведення боргу від 03.05.2018 року № 03/05 з ТОВ «Фрідом Торг» («новий кредитор», та ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_7» («Первісний кредитор»), за яким первісний кредитор- ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_7» переводить на «нового кредитора» - ТОВ «Фрідом Торг» грошове зобовязання у розмірі 230400 грн.00коп., що виник на підставі п.1.4 Основного договору (договору поставки товару №12 від 01.12.2017 року), а боржник погоджується виконати зазначене грошове зобовязання.
Крім того, відповідно до кримінального провадження:
Крім того, контрагент позивача ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_7» є фігурантом у кримінальному провадженні:
Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів, послуг сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів, послуг з метою їх використання в господарській діяльності, підтвердження господарських операцій належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.»
Умовами права платника податків на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів, послуг з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердженість цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
В судовому засіданні позивачем не спростовано наявність порушень, зазначених в акті перевірки.
З аналізу норм чинного законодавства, які регулюють виникнення у платника податків права на податковий кредит вбачається, що підставою виникнення у платника такого права є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Доводи позивача стосовно того, що реальність постачання товарів, з боку спірного контрагенту ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_24» в адресу платника підтверджується необхідними первинними документами (договорами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними іншими документами), що містять необхідні для цілей оподаткування відомості про господарські операції та підтверджують факт їх реального виконання, не приймаються судом до уваги в зв'язку з таким.
Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.
Водночас, суд зазначає, що наявність первинних документів, які мають обов'язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту за умови якщо такі первинні документи складені від імені суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва. Такий висновок зумовлений тим, що статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.
Оскільки господарська операція може бути підтверджена лише тими документами, які свідчать про реальність виконання договору, зміст і обсяг наданих операцій та їх вартість. Визначальною підставою для віднесення сум по господарській операції до складу витрат та формування податкового кредиту є достовірне встановлення обставин щодо реальності господарської операції, наявності правових та фактичних підстав для витрат з придбання товарів, робіт, послуг. Наявність у позивача податкових накладних не може бути визнана судом достатньою підставою для формування податкового кредиту, так як факт реальності господарських операцій не знайшов свого підтвердження добутими доказами.
Нормами законодавства, які регулюють дані відносини, встановлено, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Позивачем не надано достатніх обґрунтувань та доказів реального постачання товарів, в адресу позивача, доказів можливості постачання товарів, надання послуг завдяки залученню контрагентами інших контрагентів для подальшого постачання товарів, надання послуг позивачу. З матеріалів, наданих податковим органом, вбачається відсутність у контрагента підприємства об'єктивної можливості виконати умови договорів через не достатність ресурсів для здійснення господарських операцій, не встановлення факту придбання товару ТОВ «ОСОБА_9 ОСОБА_24» для подальшого продажу позивачу, не встановлення первинних документів про залучення спірними контрагентами третіх осіб до здійснення господарських операцій.
Наведені обставини свідчать про невідповідність інформації у поданих позивачем первинних документах (зокрема, щодо постачальника товарів) змісту розглядуваних операцій.
Слід зазначити, що якщо під час вирішення спору буде встановлено, що товари дійсно поставлені позивачу, послуги надані, але не тією особою, що зазначена в первинних документах, то відповідні первинні документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право підприємства на податковий кредит.
Позивачем також не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору зі спірними контрагентами. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємство, як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентноспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників. А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.
І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, як імістять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час судового розгляду справи відповідачем доведено обґрунтованість та правомірність винесення спірного наказу.
Згідно з частиною 3статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Євробуд Плюс не обґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 244, 245, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Євробуд Плюс до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового-рішення № НОМЕР_1 від 27.09.2018 року відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10 грудня 2018 року.

Суддя В.В ОСОБА_1