Справа № 1340/4533/18
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/4533/18
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

05 грудня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого-судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку загального позовного провадження питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної державної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконною відмови, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження відповідача №451 від 05.05.2004 року «Про демонтаж гаража» за новими обставинами;

- визнати незаконною відмову відповідача від 10.05.2018 року №31-2460 у наданні позивачу дозволу на експлуатацію критої автостоянки-гаража на АДРЕСА_1

Ухвалою судді від 08.10.2018 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Галицької районної державної адміністрації Львівської міської ради №451 від 05.05.2004 року «Про демонтаж гаража».

Ухвалою судді від 26.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні суд поставив на обговорення питання про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що спір у справі має не публічний, а приватно-правовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

На підставі положень ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу у письмовому провадженні.

У ході розгляду справи суд встановив такі фактичні обставини справи.

Позивач є інвалідом другої групи з дитинства опорно-рухового апарату, тривалий час проживає на АДРЕСА_1 та користується автомобілем з ручним керуванням, наданим йому у користування Управлінням соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації.

Між тим, 28.11.1999 року, у зв'язку із аварійним станом підпірної стіни від зсуву ґрунту пагорба, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення благоустрою та реконструкції прибудинкової території з влаштуванням у її межах критої автостоянки-гаражу.

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації №289 від 16.03.2000 року позивачу дозволено провести благоустрій прибудинкової території будинковолодіння АДРЕСА_1.

16.04.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на експлуатацію критої автостоянки-гаража на АДРЕСА_1.

Листом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 10.05.2018 року розглянуто вищевказане звернення позивача та повідомлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.03.2013 року у справі №2-1087/11 зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати за власні кошти самовільно влаштований гараж крім стін, які служать підпірними, у подвір'ї будинку АДРЕСА_1

Позивач з даним рішенням відповідача не погоджується, оскільки таке, на його думку, прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Посилаючись на п.5 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та постанову Кабінету Міністрів України №31 від 27.01.1991 року «Про комплексну програму розв'язання проблем інвалідів», вказав, що має право на гараж для автомобіля з ручним керуванням за місцем проживання. Вважаючи, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, позивач звернувя до суду з даним позовом.

Однак у контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його суб'єктами, суд вважає, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «публічно-правовий спір» означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ст.4 КАС України).

Відповідно до п.7 ст.4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Суд встановив, що на прибудинковій території будинку №16 по вул.Парковій у м.Львові, який знаходиться у комунальній власності, позивач самочинно влаштував гараж. Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації №451 від 05.05.2004 року зобов'язано позивача, мешканця квартири №6 на вул.Парковій, 16, демонтувати самовільно збудований гараж.

Будинок АДРЕСА_1 у м.Львові перебуває у власності Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛКП «Снопківське».

Спір у цій справі виник між позивачем та органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень з приводу оскарження протиправного, на думку позивача, рішення органу місцевого самоврядування щодо відмови у наданні йому дозволу на експлуатацію критої автостоянки-гаража на АДРЕСА_1

Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога позивача отримати дозвіл на експлуатацію спірної автостоянки-гаража.

Згідно ст.5 Земельного кодексу України, одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Пунктами «а», «в» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відтак, при прийнятті оспорюваного позивачем рішення органу місцевого самоврядування, Галицька районна державна адміністрація Львівської міської ради реалізує право розпорядження комунальним майном від імені територіальної громади і має при цьому рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, тобто є рівноправним суб'єктом господарських відносин. У цьому спорі учасники земельних відносин не підпорядковані один одному, а отже, суб'єкт владних повноважень - орган місцевого самоврядування - владних управлінських функцій не здійснював.

Крім того, як встановив суд, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2012 року у справі №1304/2-1087/11 позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 про демонтаж гаражу задоволено повністю. Зобов'язано ОСОБА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштований гараж у подвір'ї будинку АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.03.2013 року вищевказане рішення Галицького районного суду м.Львова в частині зобов'язання ОСОБА_1 за власні кошти демонтувати самовільно встановлений гараж у подвір'ї будинку №16 змінено, зазначивши, що демонтаж слід здійснити крім стін, які служать підпірними. В решті рішення суду залишено без змін.

Тобто, крім іншого, існує спір про право цивільне; звернувшись до суду з даним позовом, позивач фактично звернувся за захистом свого речового права - права користування нерухомим майном.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на нерухоме майно, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 15.05.2018 року у справі №809/739/17, в якій зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

В той же час, суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У відповідності до ч.1 ст.239 цього ж Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Виходячи із суті права та інтересу, за захистом яких звернувся позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, суд приходить висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної державної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконною відмови слід закрити. Оскільки даний спір виник із цивільних відносин, його вирішення віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, відповідно до підсудності, визначеної Цивільним процесуальним кодексом України.

Висновки суду у даній справі узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в його постановах від 25.04.2018 року (справа №495/2176/17) та від 07.11.2018 року (справа №601/947/17).

Водночас суд роз'яснює позивачеві, що в силу вимог ч.2 ст.239 КАС України, повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Поряд з тим, ухвала про закриття провадження у справі не обмежує сторін у реалізації захисту свого права у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.132, 238, 239, 243, 248, 250, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної державної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконною відмови - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту судового рішення складено в одному примірнику 10.12.2018 року.