Справа № 826/4817/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року № 826/4817/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Микуличинської сільської ради Яремчанської міськради Івано - Франківської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Микуличинської сільської ради Яремчанської міськради Івано - Франківської області (надалі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Микуличинської сільської ради міста Яремче Івано - Франківської області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 гектара у селі Микуличин;

- зобов'язати Микуличинську сільську раду міста Яремче Івано - Франківської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 гектара у селі Микуличин.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказавши підставою для відмови відсутність вільних земельних ділянок, оскільки дана підстава не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив про правомірність своєї відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв'язку з тим, що земельна ділянка, яка вказана позивачем у заяві, не належить до комунальної власності, оскільки перебуває в користуванні Карпатського національного природного парку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У зв'язку із відстороненням від здійснення правосуддя судді, в провадженні якої перебувала адміністративна справа № 826/4817/18, здійснено повторний автоматичний розподіл відповідно до розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2018 року № 1176.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2018 року для розгляду адміністративної справи № 826/4817/18 визначено суддю Кузьменко А.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2018 року адміністративну справу № 826/4817/18 прийнято до провадження та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Яремчанської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 га, яка розташована у селі Микуличин Івано-Франківської області. До заяви позивачем додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

08 листопада 2017 року Яремчанська міська рада Івано-Франківської області направила на розгляд до Микуличинської сільської ради звернення позивача щодо одержання безоплатно у власність земельної ділянки у селі Микуличин.

22 грудня 2017 року Микуличинська сільська рада Яремчанської міської ради Івано-Франківської області VII скликання прийняла рішення № 129-17/2017, яким відмовила в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 в наданні земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в межах села Микуличин в зв'язку з тим, що вільні земельні ділянки відсутні, всі земельні ділянки знаходяться в користуванні та власності громадян. Також у своєму рішенні відповідач зазначив, що згідно з державною статистичною звітністю форми 6 землі запасу в межах села Микуличин відсутні.

Незгода позивача із рішенням відповідача № 129-17/2017 від 22 грудня 2017 року стала підставою для звернення останнього до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частин 9 та 10 статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Зазначені праві норми вказують, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, мають право реалізувати таке право шляхом подання клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, за результатами розгляду яких відповідні уповноважені органи приймають одне із рішень - про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову у наданні дозволу; у свою чергу підставою для такої відмови може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач у своєму рішенні від 22 грудня 2017 року не навів підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно статті 118 Земельного кодексу України, наприклад, щодо невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Посилання відповідача на відсутність вільних земельних ділянок суд не приймає до уваги, оскільки зазначене не є законною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. До своєї заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою позивач додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Однак, Микуличинська сільська рада, відмовляючи позивачу у наданні дозволу, взагалі нічого не зазначила саме про вказану позивачем земельну ділянку, обмежившись загальною інформацією про відсутність вільних ділянок.

Дану обставину підтверджує також й те, що 19 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати інформацію щодо власника земельної ділянки, яка зазначена в його заяві.

Окружний адміністративний суд міста Києва не приймає до уваги доводи відповідача, вказані у відзиві на позовну заяву, про те, що земельна ділянка, зазначена ОСОБА_1 у заяві про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, перебуває в користуванні Карпатського національного природного парку, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, відмовив у наданні дозволу позивачу з інших підстав і це не є предметом розгляду у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтованою прощею 2,0 га у селі Микуличин суперечать нормам статті 118 Земельного кодексу України та є протиправними.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання Микуличинської сільської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 га у селі Микуличин, суд приходить до висновку про їх передчасність, з огляду на те, що заява позивача щодо конкретної земельної ділянки, зазначеної у графічних матеріалах, доданих до заяви останнього, належно розглянута позивачем не була. Встановлена судом протиправність відмови відповідача є підставою для зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї відмови з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, понесених позивачем судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 704, 80 грн.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 також просив стягнути з відповідача, окрім суми судового збору, суму, що витрачена ним на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн позивачем надано до суду копію договору від 03 січня 2018 року № 12 про надання юридичної допомоги, рахунок №2 від 14 березня 2018 року, з якого вбачається, що адвокатом витрачено 1 годину на надання юридичної допомоги (надання консультації) ОСОБА_1 та 3 години на надання юридичної допомоги шляхом складання та направлення позовної заяви, квитанцію № 0.0..1 про оплату юридичних послуг від 21 березня 2018 року на суму 2000,00 грн, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5207 та профайл адвоката ОСОБА_5.

Витрати на професійну правничу допомогу суд вважає співмірними із складністю справи та наданих послуг, часом, витраченим на надання послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, оскільки жодних доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до частин 6, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зважаючи на те, що від відповідача по справі клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не надходило, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Микуличинської сільської ради Яремчанської міськради Івано - Франківської області VII скликання від 22 грудня 2017 року № 129-17/2017 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 гектара у селі Микуличин.

3. Зобов'язати Микуличинську сільську раду Яремчанської міськради Івано - Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 гектара у селі Микуличин Івано - Франківської області з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (04071, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Микуличинської сільської ради Яремчанської міськради Івано - Франківської області (78590, Івано-Франківська область, місто Яремче, село Микуличин, вулиця Грушевського, будинок 70, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко