Справа № 520/9096/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

04.12.2018 р. справа №520/9096/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представника позивача - Аксьонової В.В.,

представника відповідача - Бабича Ю.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю фермерського господарства "Шубське"
до Головного управління ДФС у Харківській області
про1) визнання протиправними дій з приводу складання акту №3963/20-40-14-22-07/34073367 від 21.09.2018 р.; 2) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №2 від 17.10.2018р., №2 від 17.10.2018р., -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю фермерське господарство «Шубське», у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про 1) визнання протиправними дій ГУ ДФС у Харківській області з приводу складання акту №3963/20-40-14-22-07/34073367 від 21.09.2018р.; 2) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ГУ ДФС у Харківській області №2 від 17.10.2018р., №2 від 17.10.2018р.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що не вчиняв податкових правопорушень, які викладені в акті перевірки. Стверджував, що самі дії по складанню акту перевірки суперечать закону, а спірні рішення суб'єкта владних повноважень вмотивовано помилковими судженнями, факт вчинення податкового правопорушення є вигаданим, при справлянні податку на додану вартість платник неухильно дотримувався вимог закону.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що проведена перевірка показала на нереальність господарської операції з придбання борошномельного агрегату між платником та контрагентом-постачальником ТОВ «Шубське» з огляду на відомості негативної податкової інформації щодо останнього, які знаходяться в користуванні органів ДФС.

За матеріалами справи судом установлено, що контролюючий орган - ГУ ДФС у Харківській області провів документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ ФГ «Шубське» (податковий номер 34073367) з питань правильності визначення податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Шубське» (податковий номер 40486300) за звітний період декларування ПДВ - січень 2018 року та податкових зобов'язань по ланцюгу подальшої реалізації, а також при визначенні податкових зобов'язань по взаємовідносинам з ТОВ «Гестия» (податковий номер 35973545) за звітний період декларування ПДВ - березень-червень 2017 року та податкового кредиту по ланцюгу попереднього придбання.

Результати перевірки оформлені актом від 21.09.2018 р. №3963/20-40-14-22-07/34073367.

Згаданий акт містить судження контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення - п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту за січень 2018 року на суму 284 167,00 грн., в результаті чого занижено нараховану суму ПДВ до сплати в сумі 167 955,00 грн. за січень 2018 р., та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду та суму від'ємного значення у розмірі 116 212,00 грн., в т.ч. за січень 2018 р. - 116 212,00 грн.

17.10.2018 р. з посиланням на названий акт контролюючий орган видав податкове повідомлення - рішення №2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 229.943,75 грн. (основний платіж - 167.955,00 грн., штраф - 41.988,75 грн.) та податкове повідомлення-рішення №2 про зменшення розміру від'ємного значення ПДВ на суму 116.212,00 грн.

Вирішуючи спір в частині вимоги про визнання протиправними дій ГУ ДФС у Харківській області з приводу складання акту перевірки, суд зазначає, що рішення контролюючого органу з приводу призначення перевірки та дії контролюючого органу з приводу проведення перевірки платником не оскаржені, а відтак, дії з приводу складання за наслідками перевірки акту не виходять поза межі управлінської компетенції органу доходів і зборів.

Тому позов у цій частині до задоволення не підлягає.

Продовжуючи розгляд справи в частині решти вимог, суд переходить до перевірки відповідності закону оскаржених рішень владного суб'єкта, і зазначає, що з 01.01.2011 року правовідносини з приводу справляння податку на додану вартість регламентовані приписами розділу V Податкового кодексу України.

Аналізуючи положення норм розділу V Податкового кодексу України, в кореспонденції з приписами ст.ст.215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України суд дійшов висновку, що платник податків може правомірно реалізувати право на формування податкового кредиту з ПДВ у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента-постачальника первинних документів без дефекту форми, змісту (тобто відтворення всіх обов'язкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим суб'єктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату; 4) настання події виникнення права на податковий кредит; 5) реєстрація контрагентом-постачальником податкової накладної в Реєстрі податкових накладних.

Відтак, до предмету доказування по справі входять перелічені вище обставини, а також обставини обґрунтованості, належності та достатності добутих контролюючим органом фактичних даних для доведення події скоєння податкового правопорушення - заниження грошового зобов'язання з ПДВ.

У розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зі змісту п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України вбачається, що подія скоєння цих протиправних діянь встановлюється владним суб'єктом за висновками посадових осіб контролюючих органів на підставі: 83.1.1. документів, визначених цим Кодексом; 83.1.2. податкової інформації; 83.1.3. експертних висновків; 83.1.4. судових рішень; 83.1.5. виключено; 83.1.6. податкових консультацій, інших матеріалів, отриманих в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Судом з'ясовано, що у спірних правовідносинах здобутими контролюючим органом у якості доказів вчинення особою податкового правопорушення - заниження грошового зобов'язання з податку на додану вартість використані: 1) складений самим же ГУ ДФС у Харківській області (тобто тим самим органом доходів і зборів) офіційний письмовий документ відносно ТОВ «Шубське» у формі Результатів опрацювання зібраної податкової інформації №291/20-40-14-22-06/40486300 від 27.03.2018р., 2) світлини борошномельного агрегату.

Визначаючись стосовно кваліфікації згаданого документу як доказу вчинення особою податкового правопорушення, суд відмічає, що у силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для відповідача як контролюючого органу порядок, підстави та спосіб дій з реалізації контролю за додержанням податкової дисципліни з 01.01.2011 р. визначений Податковим кодексом України.

Норми вказаного акту законодавства не дають жодних правових підстав, приводів та повноважень контролюючим органам на складання офіційних письмових документів у формі Результатів опрацювання зібраної податкової інформації або будь-яких подібних документів.

Такого способу дій контролюючого органу Податковий кодекс України не визначає.

З огляду на викладене суд вважає, що контролюючий орган не позбавлений можливості для зручності чи в інших цілях оптимізації виконання функції контролю складати будь-які письмові документи (у тому числі і у вигляді Результатів опрацювання зібраної податкової інформації), але за жодних обставин ці документи не можуть слугувати доказами для висунення платнику податків претензій чи звинувачень у вчиненні податкового правопорушення.

Вказаний документ, на думку суду, також не може бути доказом обґрунтованості висунутого платнику податків обвинувачення у вчиненні податкового правопорушення також і з огляду на положення абз. 5 п. 86.6 ст. 86 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до вказаної норми кодексу контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акту перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Отже, законодавець чітко і однозначно вказав, що навіть той офіційний письмовий документ, складання якого прямо передбачено законом, а саме акт перевірки, не може бути доказом вчинення податкового правопорушення у разі, коли за ним не винесено податкового повідомлення-рішення.

Суд вважає, що оскільки акт перевірки без факту винесення податкового повідомлення - рішення не є доказом скоєння податкового правопорушення, то у силу ч. 7 ст. 9 КАС України таким доказом не може бути і письмовий документ у вигляді Результатів опрацювання зібраної податкової інформації чи інший подібний письмовий документ.

З огляду на викладені міркування, суд приходить до переконання, що складений контролюючим органом офіційний письмовий документ у формі Результатів опрацювання узагальненої податкової інформації як доказу вчинення особою податкового правопорушення (або у формі Узагальнення податкової інформації чи у формі Довідки про узагальнення податкової інформації) не може бути кваліфікований як доказ вчинення особою податкового правопорушення.

Відтак, суд не знаходить правових підстав для кваліфікації цього письмового документа контролюючого органу як доказу у справі про вчинення податкового правопорушення.

Нездоланних та непереборних перешкод для реалізації контролюючим органом у спірних правовідносинах наданих законом владних повноважень контролю у цілях досягнення достатнього поза розумним сумнівом рівня обґрунтованості суджень про вчинення особою податкового правопорушення з матеріалів справи судом не виявлено.

Не виходячи за межі судового контролю при відправленні правосуддя та не перебираючи на себе функцію доведення вини особи, окружний адміністративний суд вважає за необхідне перевірити юридичну та фактичну обґрунтованість викладених в акті податкової перевірки суджень контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення, адже саме ці судження покладені владним суб'єктом в основу оскаржених рішень.

Згідно з висновками складеного контролюючим органом акту перевірки у зносинах з ТОВ "Шубське" (у якості постачальника) за договором №16/01/18 від 16.01.2018 р. позивачем, ТОВ ФГ "Шубське" було сформовано показник податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 284.167,00грн.

Перелічені обставини визнані сторонами.

Сторонами також визнані обставини належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що об'єктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаної таким контрагентом податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних сторонами також визнаються.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом часткового перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товарів, використання цих товарів платником у межах власної господарської діяльності, наявності у платника матеріально-технічних ресурсів для ведення господарської діяльності у напрямі переробітки зернових культур на корма для худоби контролюючим органом у тексті акту перевірки визнаються.

Суд відмічає, що контролюючий орган у спірних правовідносинах не виявив іншого джерела одержання позивачем товару, окрім як від контрагента - постачальника.

Не ідентифікація іншого суб'єкта права, котрий передав товар у власність позивача та не встановлення конкретної правової підстави для набуття права власності на цей товар від третьої сторонньої особи зумовлює неможливість кваліфікації таких товарів як безоплатно одержаних.

Приєднаними до справи документами засвідчено, що видатки у зносинах з контрагентом-постачальником позивачем були понесені.

Обставини цих видатків згідно з текстом акту перевірки не є фактичною підставою для винесення контролюючим органом оскаржених рішень.

Стосовно твердження контролюючого органу, що у спірних правовідносинах не відбувалося фізичного переміщення товару, не складалася товарно-транспортна накладна, що свідчить про те, що операція з постачання товару у дійсності не відбулася, суд зазначає наступне.

З наданих на вимогу суду платником документів вбачається, що предмет договору поставки, а саме: агрегат борошномельний, фізично існує та знаходиться у будівлі за адресою: вул. Островського, 8-А в смт. Сахновщина Харківської області.

Позивач за договором від 31.01.2018 р. орендує вказане приміщення у ТОВ «Шубське».

За твердженням позивача, необхідність оренди згаданого приміщення зумовлена тим, що предмет договору поставки має значні масо-габаритні показники, що унеможливлює його переміщення у просторі.

Фізична наявність товару, який є предметом договору, підтверджується наявними в матеріалах справи роздруківками світлин, зробленими працівниками контролюючого органу.

Відтак, суд вважає, що потреби у складанні в даному випадку товарно-транспортної накладної як юридичного документа для учасників процесу переміщення речі матеріального світу у просторі у спірних правовідносинах не було, оскільки транспортування товару як таке не відбувалося, що, у свою чергу, не виключає перехід права на товар за договором.

При цьому, у розумінні ст.5 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно», агрегат борошномельний за усіма ознаками згідно з наданими контролюючим органом світлинами не підпадає під визначення нерухомого майна, щодо якого проводиться державна реєстрація прав.

Сукупність використаних контролюючим органом документів (при з'ясованих судом та підтверджених матеріалами справи обставинах: 1) фізичного існування товару, 2) відсутності спростування наміру на реальне використання товару (агрегату борошномельного) у межах господарської діяльності, 3) понесення видатків з оплати вартості товару суд вважає у розумінні ст.76 КАС України недостатнім для переконання про вчинення особою у спірних правовідносинах податкового правопорушення у розумінні п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи викладене вище, суд доходить до переконання, що покладені в основу спірних рішень судження контролюючого органу не підтверджені належними та допустимими у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами, а за правилом ст.76 КАС України зібрані контролюючим органом докази є недостатніми для висновку про вчинення особою податкового правопорушення за визначенням ст.109 Податкового кодексу України.

У силу приписів ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ч.3 ст.2 КАС України, ст.ст. 86, 109 Податкового кодексу України суду при вирішенні спору з приводу відповідності закону рішення контролюючого органу про визначення платнику податків грошових зобов'язань належить перевірити чи достатнім поза розумним сумнівом є обсяг добутих контролюючим органом доказів для підтвердження факту вчинення податкового правопорушення.

Положення ст. 9 КАС України цього правила не змінюють і змінювати не можуть, позаяк у такому випадку замість судової перевірки правильності виконання управлінської функції суб'єктом владних повноважень суд вдаватиметься до збору доказів проти платника податків, а вказане прямо суперечить завданню адміністративного судочинства, яким згідно з ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України при винесенні оскаржених рішень

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для часткового задоволення позовних вимог про скасування оскаржених рішень владного суб'єкта.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №2 від 17.10.2018 р., №2 від 17.10.2018 р.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України 10 грудня 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.