Справа № 813/2931/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/2931/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Львів

12 год. 34 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М., позивачки ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (79067, АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції про визнання протиправним та скасування наказу № 61о/с від 31.01.2018 в частині встановлення позивачці розміру премії 50,9%; зобов'язання відповідача донарахувати та виплатити позивачці премію за грудень 2017 у розмірі 77,46%, донарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні з врахуванням премії за грудень 2017 у розмір 77,46%, а також виплати позивачці середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 31.12.2017 року по 01.03.2018 року в сумі 27514,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці протиправно ненараховано премії за грудень 2017 року, оскільки вона належно виконувала свої посадові обов'язки, дотримувалась вимог законодавства, не порушувала Присягу поліцейського, виконувала вимоги статутів і накази начальника, не була притягнена до дисциплінарної відповідальності. Оскільки премія нараховувалась за період - грудень 2017 року, а позивачку звільнено 31.12.2018 року, вона, на її думку, мала право на цю премію. Крім цього зазначає, що остаточний розрахунок при звільненні відповідачем проведено 01.03.2018 року. На переконання позивачки, оскільки мав місце факт затримки розрахунку при звільненні з органів Національної поліції з вини відповідача, стягненню на її користь підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31.12.2017року до 01.03.2018 року у розмірі 27514,36 грн.

Ухвалою суду від 11.07.2018 року залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 30.07.2018 року провадження в адміністративній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, часі місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав, як і не надав відзиву на позовну заяву на вимогу суду.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підстав для відкладення розгляду справи відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд заслухав вступне слово представника позивача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 974 о/с від 22.12.2017 року, встановлено премію за грудень 2017 року у розмірі 77,46 %. (а.с.8).

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 1023 о/с від 29.12.2017 року полковника поліції ОСОБА_1 /0118531/ заступника начальника управління - начальника відділу охорони публічного порядку та організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції з 31.12.2017 року звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 /через хворобу/ (а. с. 36).

31.01.2018 року відповідачем видано наказ № 61 о/с від 31.01.2018 року, яким частково змінено пункт наказу від 22.12.2017 року № 974 о/с, а саме в частині встановлення премії за грудень 2017 року полковнику поліції ОСОБА_1 надруковано у розмірі 77,46 % слід читати у розмірі 50,9 %. Підстава: лист УФЗБО ГУНП від 29.01.2018 № 151/17/01-2018. (а.с.9,10)

ОСОБА_1 звернулася до відділу фінансового забезпечення з заявою щодо з'ясування підстав невиплати премії.

Листом від 29.01.2018 року відповідач на вказану заяву повідомив, що у вказівці Національної поліції України від 21.12.2017 року №14278/09/29-2017 вказано про недопущення збільшення розміру грошового забезпечення поліцейським, які звільняються зі служби в поліції. Встановлена у грудні 2017 року премія була приведена у відповідність до даної вказівки. (а.с.13)

Не погоджуючись із оскаржуваним наказом, вважаючи такий протиправними та такими, що слід скасувати, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Так, згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено частиною першою статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

У силу приписів підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Критерії виплати грошового забезпечення, зокрема, поліцейським Національної поліції визначені Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок та умови № 260).

Пунктом 12 розділу ІІ "Грошове забезпечення" Порядку та умов № 260 встановлено, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

В матеріалах справи відсутні докази, щодо неналежного виконання позивачем його посадових обов'язків, а також відсутні докази, що підтверджують, що позивач не дотримувався законодавства, порушив Присягу поліцейського, не виконував вимоги статутів і наказів начальників чи притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Премія нараховувалась за грудень 2017 року, а звільнення ОСОБА_1 з органів Національної поліції відбулося 31.12.2017 року, отже позивач протягом всього місяця перебував на службі і мав право на виплату місячної премії.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно зменшив позивачу розмір премії за грудень 2017 року, відтак позовна про визнання протиправним та скасування наказу № 61 о/с від 31.01.2018 в частині встановлення позивачці розміру премії 50,9% та зобов'язання відповідача донарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за грудень 2017 у розмірі 77,46%, донарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні з врахуванням премії за грудень 2017 у розмір 77,46% підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахункових сум при звільненні, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, на що вказано і в Постанові Верховного суду України від 17.02.2015 по справі № 21-8а15.

Відповідно абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач при звільненні позивача повинен був сплатити всі належні йому суми в день звільнення та в зв'язку з несвоєчасною сплатою зазначених сум необхідно застосувати вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Так, відповідно до довідки про доходи № 54/68 від 08.02.2018 року заробітна плата позивачки за листопад 2017 року складає 12690,69 грн, за грудень 2017 року - 12690,69 грн.

Проте, у своїх усних пояснення позивачка зазначила, що їй виплачено у грудні 2017 року не 12690,69 грн., а 15756, 6 грн., що підтверджується відомостями, вказаними в архівній довідці від 15.01.2018 року № ШНН НОМЕР_1 (а.с. 16). Тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31 грудня 2017 року по 01 березня 2018 року становить 27514, 36 грн. (грошове забезпечення за листопад-грудень 2017 року поділити на 61 день).

Як встановлено судом, остаточний розрахунок при звільненні з відповідачем проведено 01.03.2018 року. (а.с.18).

З врахуванням встановлення судом факту затримки розрахунку при звільненні позивача з органів Національної поліції з вини відповідача, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31 грудня 2017 року до 01 березня 2018 року в розмірі 27514,36 грн. (59 календарних днів затримки виплати * 466, 35 грн середньоденного грошового забезпечення) .

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи викладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає до задоволення.

Оскільки позивачка відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають та зі сторін стягувати не слід.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 61 о/с від 31.01.2018 року, в частині встановлення ОСОБА_1 розміру премії 50,9%.

3. Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Львівській області () донарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН.: НОМЕР_1) премію за грудень 2017 у розмірі 77,46%.

4. Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Львівській області () донарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН.: НОМЕР_1) вихідну допомогу при звільненні, з врахуванням премії за грудень 2017 у розмірі 77,46%.

5. Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Львівській області () виплатити ОСОБА_1 (ІПН.: НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31 грудня 2017 року до 01 березня 2018 року в сумі 27514 ,36 грн (двадцять сім тисяч п'ятсот чотирнадцять) грн 36 коп.

6. Судові витрати зі сторін не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.12.2018 року.

Суддя Качур Р.П.