Справа № 826/17686/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2018 року № 826/17686/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 2, зобов'язання вчинити певні дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг» (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про:

- скасування податкового повідомлення - рішення № 2 від 13 грудня 2017 року;

- зобов'язання Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг» правомірне податкове повідомлення-рішення з правильним розрахунком податкового зобов'язання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, та надано відповідачу час для надання відзиву протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

06.02.2018 року представником Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві подано до суду відзив на позов.

15.02.2018 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг» подано відповідь на відзив відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.06.2018 року ухвалено від Товариства з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг», Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто - Паливосервіс» витребувано пояснення та докази, щодо обставин викладених в акті перевірки №488/26-15-14-02-05/31745725 від 24 листопада 2017 року за період з 01.01.2014 по 31.12.2016.

11.07.2018 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг» подано до суду документи та письмові пояснення на виконання ухвали суду від 22.06.2018 року.

19.07.2018 року представником Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві подано до суду письмові пояснення на виконання ухвали суду від 22.06.2018 року.

25.07.2018 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто - Паливосервіс» подано до суду документи та письмові пояснення на виконання ухвали суду від 22.06.2018 року.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що податковим органом в ході перевірки не взято до уваги основні умови діяльності, що є не змінними з 2002 року а саме те, що при укладанні договорів з підприємствами власниками АЗС, ТОВ "Арис-Юг" бере на себе зобов'язання укладати Договори з третіми особами які за видом своєї діяльності КВЕД визначаються, як «вантажний автомобільний транспорт» на обслуговування їх транспорту по пластиковим карткам «АРИС» (далі ПК «АРИС») дизельним пальним в мережі АЗС на яких знаходяться обладнання (термінали) для зчитування ПК «АРИС».

Позивач звертає увагу, що при укладанні договорів кожному підприємству власнику АЗС «Постачальник послуг» прикріплюється індивідуальний - унікальний «АРИСКод».

В свою чергу кожній третій особі «Клієнт перевізник» також прикріплюється індивідуальний - унікальний «АРИС-Код», при цьому на кожний транспортний засіб перевізника видається ПК «АРИС» з індивідуальним - унікальним номером, що дає чітку прив'язку до «Клієнта перевізника».

При отримані транзакції з АЗС «про надані послуги по заправці транспортного засобу дизельним пальним» формується реєстр в якому відображається найменування підприємства постачальника послуг, підприємства клієнта перевізника, державний номерний знак транспортного засобу, номер пластикової картки «АРИС», номер АЗС, найменування підприємства власника АЗС, кількість та ціна отриманого дизельного пального та дата отриманих послуг.

На основі вищевказаних даних формуються наступні документи: прибуткові акти наданих послуг; рахунки-фактури та реєстри до них; видаткові акти наданих послуг; податкові накладні.

Згідно умов Договору, клієнти перевізники на АЗС обслуговуються за діючими цінами на момент заправки транспортного засобу.

У той же час клієнтам, які не порушують строки оплати надаються знижки від 0,30 до 0,35 гривень за 1 літр, але тільки на пільговій мережі АЗС Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО-ПАЛИВОСЕРВІС", у наступному рахунку фактурі.

При цьому, доходом позивача є: знижки, які надають «Постачальники послуг» ТОВ "Арис-Юг"; комісійна винагорода Комітента - нерезидента за Договором комісії; орендна плата за встановлені на АЗС термінали для зчитування ПК "АРИС".

Натомість, в Акті перевірки ДФС м. Києва проводить співставлення карток рахунків бухгалтерського обліку, а саме 70 (дохід від реалізації) з 90 (собівартість реалізації) та встановлює випадки, коли вартість реалізації виявляється нижчою за вартість придбання конкретного виду паливно-мастильних матеріалів, але співставлення карток без детального розгляду (розшифрування) рахунків є невірним визначенням виявлення порушення.

Втім, як зазначає позивач, жоден з рахунків бухгалтерського обліку не ведеться в розрізі Контрагентів.

В програму 1С автоматично завантажуються дані з транзакцій отриманих послуг (заправок) Клієнтів. При завантаженні реєстру транзакцій прибуткових Актів, наданих послуг - програма 1С формує «Постачальників послуг» в алфавітному порядку від «А» до «Я». Тобто, якщо першою операцією оприбутковано послуги (кількість літрів) від «АВТО-ПАЛИВОСЕРВІС» ТОВ, то і списання літрів в першу чергу відбувається саме з цих літрів, при цьому враховується перша подія (дата та час), не залежно від того на якій саме АЗС отримав послуги клієнт.

А тому, на думку позивача, при правильному розрахунку (розшифруванні) рахунків ним занижено податок на додану вартість на загальну суму 32 355, 21 грн., а не 260 305, 00 грн., як вважає відповідач, що свою чергу свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та необхідності його скасування.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов, відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Контролюючий орган зазначає, що податкове повідомлення-рішення є правомірним з підстав того, що на підставі наданих документів встановлено що підприємством ТОВ «Арис-Юг» здійснюється діяльність на території України з пошуку клієнтів на придбання послуг по заправці їх автотранспорту дизельним паливом та отриманням додаткових сервісних послуг на автозаправних станціях та підприємствах дорожнього сервісу з якими укладено відповідні договори, як на території України, так і за її межами на підставі пластикових карт «ARIS» які не є платіжним засобом. Також підприємством здійснюється діяльність щодо надання послуг нерезиденту по заправці автотранспортних засобів клієнтів нерезидента пальним на автозаправних станціях в межах території України на підставі пластикових карт «ARIS» які не с платіжним засобом.

За результатами аналізу бухгалтерських регістрів ТОВ «Арис-Юг» по рахункам 281, 702, 902 встановлено, що бухгалтерський облік вибуття запасів ведеться у відповідності до Наказ від 05.01.2004 № 1 «Про облікову політику підприємства й організацію бухгалтерського обліку» за методом ідентифікованої собівартості, тобто в розрізі конкретних найменувань придбаною палива. Ідентифікатором конкретного виду поставки слугує прибуткова накладна, яка формується автоматично на кожну партію поставленого товару.

При цьому, відповідно, при співставленні карток рахунків бухгалтерського обліку, а саме 70 (дохід від реалізації) з 90 (собівартість реалізації) встановлено випадки, коли вартість реалізації виявляється нижчою за вартість придбання конкретного виду паливно- мастильних матеріалів.

Розрахунок заниження суми податку на додану вартість в розрізі кожної господарської операції, видаткових та прибуткових накладних наведено в додатках №12 до акту перевірки.

Водночас, відповідач у відзиві зазначає, що відслідкувати операції з придбання та реалізації палива в розрізі кожної податкової накладної фізично не виявляється можливим, оскільки номенклатура придбання «Дизельне паливо, бензин», а реалізації - «Послуги із заправки автотранспорту».

Таким чином, за результатами проведеної перевірки встановлено відображення в бухгалтерському обліку операцій з реалізації палива за цінами, що є нижчими за ціни придбання, а відтак, встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 260 305 гривень.

Позивачем, у відповіді на вказаний відзив зазначено, що при перевірці ним надано всі договори, банківські виписки, видаткові, прибуткові накладні та інші первинні документи, які складались підприємством за результатами господарських операцій в періоді, що перевірявся. Окрім цього під час перевірки контролюючому органу надавалися роз'яснення, що до складу бази оподаткування по операціям продажу пального включається не тільки сума отриманих від клієнтів коштів, а також комісії, які отримує позивач від постачальників такого пального в кінці кожного періоду (місяця).

Також позивачем зазначено, що відповідачем не взято до уваги загальну вартість проданих товарів, а також не доведено збиткового характеру його діяльності у періоді, охопленому перевіркою.

Зазначене, на думку позивача, свідчить про неправильне визначення посадовими особами ГУ ДФС у місті Києві бази оподаткування податком на додану вартість по операціях з продажу пального, що призвело до незаконного винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арис-Юг" (03028, місто Київ, проспект Науки,41, офіс 436,442) зареєстровано 28.11.2001 року Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві за № 01196, основний вид діяльності - 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.

Вказане товариство взято на облік в контролюючих органах 13.12.2001 за № 6456, станом на 17.11.2017 перебувало на обліку в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, зареєстровано платником податку на додану вартість 21.07.2011 року №90 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Відповідно до абз. 2 п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за четвертий квартал 2017 року, на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві про проведення документальної планової виїзної перевірки від 18.10.2017 року №11100 та наказу про продовження строку проведення документальної планової виїзної перевірки від 10.11.2017 року №12149, Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Арис-Юг" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено Акт № 488/26-15- 14-0205/31745725 від 24 листопада 2017 року.

Висновками вказаного Акту перевірки встановлено наступні порушення, а саме:

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 260 305 (двісті шістдесят тисяч триста п'ять) грн. 00 коп., в тому числі по періодам: січень 2015 року - 70 196 грн., травень 2015 року - 48 565 грн., червень 2015 року - 1 397 грн., серпень 2015 року - 21 309 грн., вересень 2015 року - 36 267 грн., січень 2016 року - 36 702 грн., лютий 2016 року - 45 869 грн., та заниження суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду всього у сумі 3247 грн., в тому числі по періодам: грудень 2016 року - 3247 грн.;

- п. 51.1 ст. 51, пп. 176 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, в результаті чого встановлено подання не в повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) за період з 1 кв. 2014 року по 4 кв. 2016 року.

- пп. «є» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168, пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, п. 171.2 «а» ст. 171, пп. «є» 14.1.54 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження сум податку на доходи фізичних осіб на суму 9 768 (дев'ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп. за період січень 2015 року, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету на загальну суму 733 (сімсот тридцять три) грн. 00 коп. за період січень 2015 року.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки, 30.11.2017 року позивач надав заперечення, на які відповідач листом № 41137/10/26-15-14-02-05 від 11.12.2017 залишив висновки акта перевірки без змін, а заперечення без задоволення.

13.12.2017 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення прийнято податкове повідомлення-рішення № 2, яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 57.3 ст. 57, п. 58.1 ст. 58 та п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) за порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями ТОВ "Арис-Юг" збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 325 381, 00 грн., у тому числі 260 305, 00 грн. за податковим зобов'язанням та 65 076 грн. штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Незгода з вказаним податковим повідомленням-рішенням суб'єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються нормами ПКУ (пункт 1.1 статті 1 розділу І ПКУ).

Згідно з нормами чинного законодавства платники податку зобов'язані самостійно декларувати свої податкові зобов'язання та визначати сутність і відповідність здійснюваних ними операцій тим, які перераховані ПКУ.

При цьому пунктом 44.1 статті 44 розділу II ПКУ визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Пункт 187.1 ст. 187 Податкового кодексу визначає, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

У той же час згідно п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Тобто, аналіз вказаних норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Згідно позиції Верховного суду, викладеної в постанові від 21 серпня 2018 року по справі №0870/8352/12 (адміністративне провадження №К/9901/3760/18) при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як вбачається з акту перевірки до висновку про порушення вимог податкового законодавства під час сплати податку на додану вартість відповідач виходив з наступного.

Відповідачем було встановлено, що ТОВ «Арис-Юг» здійснюється діяльність на території України з пошуку клієнтів на придбання послуг по заправці їх автотранспорту дизельним паливом та отриманням додаткових сервісних послуг на автозаправних станціях та підприємствах дорожнього сервісу з якими укладено відповідні договори, як на території України, так і за її межами на підставі пластикових карт «ARIS» які не є платіжним засобом.

Також підприємством здійснюється діяльність щодо надання послуг нерезидентам ООО «Арис Польша» (Польща) та SIA «ARIS BALTIJA» (Латвія) по заправці автотранспортних засобів клієнтів нерезидентів пальним на автозаправних станціях в межах території України на підставі пластикових карт «ARIS» які не є платіжним засобом.

В бухгалтерському обліку ТОВ «Арис-Юг» вищезазначені операції з придбання та реалізації пального відображаються наступними бухгалтерськими записами:

Дт 631 Кт 31- розрахунки за придбаний товар

Дт 281 Кт 631 - оприбуткування товарів

Дт 902 Кт 281 - відображення вартості реалізованих товарів в складі собівартості реалізації.

Дт 361, 362 Кт 702 - відображення доходу від реалізації товарів

702 Кт 64 - відображено податкові зобов'язання з ПДВ.

ТОВ «Арис-Юг» до перевірки надано Наказ від 05.01.2004 №1 «Про облікову політику підприємства й організацію бухгалтерського обліку», термін дії якої згідно Наказів про облікову політику від 03.01.2014 №303/1, від 05.01.2015 №335/1, від 04.01.2016 №363/1 продовжено відповідно на 2014, 2015 та 2016 роки, відповідно до якої:

3.14.1. Обліковою одиницею бухгалтерського обліку запасів вважати найменування запасів.

3.14.2. Застосовувати постійну систему оцінки запасів.

3.14.3. Оцінку запасів при вибутті здійснювати за методом ідентифікованої собівартості.

За результатами аналізу бухгалтерських регістрів ТОВ «Арис-Юг» по рахункам 281, 702, 902 відповідачем встановлено, що бухгалтерський облік вибуття запасів ведеться у відповідності до Наказу від 05.01.2004 №1 «Про облікову політику підприємства й організацію бухгалтерського обліку» за методом ідентифікованої собівартості, тобто в розрізі конкретних найменувань придбаного палива.

Ідентифікатором конкретного виду поставки слугує прибуткова накладна, яка формується автоматично на кожну партію поставленого товару.

Відповідно, при співставленні карток рахунків бухгалтерського обліку, а саме 70 (дохід від реалізації) з 90 (собівартість реалізації) встановлено випадки, коли вартість реалізації виявляється нижчою за вартість придбання конкретного виду паливно- мастильних матеріалів.

Додатково в акті відповідач зазначає, що відслідкувати операції з придбання та реалізації палива в розрізі кожної податкової накладної фізично не виявляється можливим, оскільки номенклатура придбання «Дизельне паливо, бензин», а реалізації - "Послуги із заправки автотранспорту".

За результатами проведеної перевірки встановлено відображення в бухгалтерському обліку операцій з реалізації палива за цінами, що є нижчими за ціни придбання.

Таким чином, відповідач встановив порушення вимог п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1. ст.188 Кодексу підприємством ТОВ «Арис-Юг» через що занижено показники, задекларовані в рядку у рядку 1.1 Декларації з податку на додану вартість «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою» на загальну суму 260 305 грн. в тому числі, по періодам: січень 2015 року - 70 196 грн.; травень 2015 року - 48 565 грн.; червень 2015 року - 1397 грн.; серпень 2015 року - 21309 грн.; вересень 2015року - 36 267 грн.; січень 2016 року - 36 702 грн.; лютий 2016 року - 45 869 грн.

Тобто, підставою збільшення позивачу грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму у розмірі 325 381, 00 грн. стало встановлення відображення в бухгалтерському обліку операцій з реалізації палива за цінами, що є нижчими за ціни придбання.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає наступне.

Аналіз положень пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України свідчить, що у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов'язково підтверджений податковою накладною іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. При цьому вирішальне значення має існування факту господарської операції та її дійсний економічний зміст, зокрема наявність ділової мети у вчинюваних операціях.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумна економічна причина (ділова мета) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. При цьому з визначеного ПК України поняття ділової мети вбачається, що не обов'язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому або операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Пунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено з матеріалів справи, 01.02.2010 року та 05.08.2015 року між ТОВ «Арис-Юг» та ТОВ «Авто-паливосервіс» укладено Договори №33/АЮ, згідно предмету яких ТОВ «Авто-паливосервіс» бере на себе обов'язок по відпуску нафтопродуктів, товарів та послуг на АЗС, що експлуатуються, пред'явникам ПК "АРИС", враховуючи та приймаючи до уваги інформацію, яка міститься в електронному вигляді на них, за роздрібними цінами, встановленими на АЗС на момент обслуговування Пред'явника, а позивач зобов'язаний був надати ТОВ "Авто-паливосервіс", обладнання та інструкції по їх застосуванню (Розділ 2 Договору).

При цьому, відповідно до розділу 4 Договорів "Ціна та порядок розрахунків" передбачено ціна відпущених нафтопродуктів, інших товарів і послуг в цьому випадку встановлюється в розмірі відпускної роздрібної ціни, що діє на АЗС на момент отримання нафтопродуктів з вирахуванням знижки на дизельне пальне по ПК «АРИС». Розмір знижки стороною - 2 (позивачем) здійснюється самостійно. В ціну відпущених нафтопродуктів і інших товарів і послуг включені всі передбачені законодавством України податки.

Позивачем також надано аналогічні Договори, укладені з ТОВ «Укр-Петроль» (від 16.06.2015 року № 140/ЮА), з ПІІ «Амік Україна» (від 07.07.2010 року № 10/1037, з додатковими угодами до нього від 01.02.2013 року, від 22.12.2014, від 21.05.2015 року, від 11.08.2016 року).

Отже, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю надає послуги по заправці дизельним пальним та додаткові послуги на АЗС за допомогою пластикової картки «ARIS» - це пластикові картки «ARIS» які є технічними засобами отримання Пред'явником нафтопродуктів (дизельного пального), та інших товарів і послуг на АЗС і які не є платіжними або літровими, як в межах митної території України так і за межами митної території. Також за видом своєї діяльності позивач укладає Договори з підприємствами власниками АЗС, та бере на себе зобов'язання укладати Договори з третіми особами, автотранспортними підприємствами, на обслуговування їх автотранспорту по пластиковим карткам «ARIS» дизельним пальним на АЗС на яких знаходиться обладнання для ПК " ARIS " (термінали).

В підтвердження вказаного, позивачем надано суду копії договорів, укладених з третіми особами, а саме: з ТОВ «Карт маркет» (від 01.09.2011 року № КА-9-11 з додатковими угодами), ТОВ «ТНК-Транс» (від 01.04. 2010 року № 364-4/1-0410 з додатками до нього), ТОВ «УБинвест» (від 01.10.2017 року № 22/ЮА з додатковими угодами до нього), ТОВ «Алмаз И К» (від 27.10.2014 року №619 та Протокол узгодження вимог розрахунків при обслуговуванню по пластиковим карткам), ТОВ «ТПГ «Вершина» (від 24.03.2015 року № 667 та Протокол узгодження вимог розрахунків при обслуговуванню по пластиковим карткам), ТОВ «МБИ Транс» (від 18.11.2015 року № 742 та Протокол узгодження вимог розрахунків при обслуговуванню по пластиковим карткам).

Згідно умов досліджених Договорів, судом встановлено, що треті особи обслуговуються на АЗС за діючими цінами на момент заправки (розділ 3 Договорів та п.4,5 Протоколів).

Вказане на думку суду свідчить про те, що позивач не встановлює ціну на паливо, а клієнти перевізники на АЗС обслуговуються за діючими цінами на момент заправки транспортного засобу. Тобто, ТОВ «Арис-Юг» не могло отримати більший дохід від здійснення своєї основної діяльності, ніж той, який випливає із рівня регульованих цін та тарифів, що також мало вплив на кінцевий фінансовий результат до оподаткування.

У той же час, як було зазначено вище, контролюючий орган збільшуючи позивачу суму грошового зобов'язання та застосовуючи штрафні (фінансові) санкції (штрафи) виходив з співставлення карток рахунків бухгалтерського обліку, а саме 70 (дохід від реалізації) з 90 (собівартість реалізації), за результатами чого встановлено випадки, коли вартість реалізації виявляється нижчою за вартість придбання конкретного виду паливно- мастильних матеріалів.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, Бухгалтерський Рахунок 70 "Доходи вiд реалізації" призначено для узагальнення iнформації про доходи від pеалізації готової продукції, товарів, робіт тa послуг, доходів від оренди oб'єктів інвестиційної нерухомості, доходів вiд страхової діяльності, про доходи вiд грального бізнесу, від проведення лoтерей, а також про суму знижoк, наданих покупцям, та про iнші вирахування з доходу.

Рахунок 70 "Доходи від pеалізації" має такі субрахунки:

01) 701 "Дохід вiд реалізації готової продукції"

02) 702 "Дохід від pеалізації товарів"

03) 703 "Дохід від рeалізації робіт і послуг"

04) 704 "Вирахування з доходу"

05) 705 "Перестрахування"

За кредитом cубрахунків 701-703 відображається збільшення (oдержання) доходу, за дебетом - нaлежна сума непрямих податків (акцизного пoдатку, податку на додану вартість та інших, передбачених законодавством); pезультат операцій перестрахування (у кoреспонденції з субрахунком 705 "Перестрахування"); pезультат зміни резервів незароблених пpемій (у страхових організаціях); тa списання у порядку закриття нa рахунок 79 "Фінансові результати".

Бухгалтерський рахунок 90 "Собівартість реалізації" пpизначено для узагальнення інформації пpо собівартість реалізованої готової продукції, тoварів, виконаних робіт, наданих послуг.

Рахунок 90 "Cобівартість реалізації" має такі субрахунки:

01) 901 "Сoбівартість реалізованої готової продукції"

02) 902 "Собівартість реалізованих товарів"

03) 903 "Собівартість pеалізованих робіт і послуг"

04) 904 "Страхові виплати"

При цьому, з наданих позивачем копій облікових даних за період з 01.01.2015 року по 29.02.2016 року, судом встановлено, що деяким покупцям (третім особам) було надано знижку на придбання пального.

Також судом з наданих позивачем документів встановлено, що протягом перевіряємого періоду ним для здійснення своєї діяльності з метою отримання прибутку, згідно Договорів від 11.08.2015 року № 11/08/2, від 07.08.2015 року № 07/08/2, від 05.08.2015 року № 07/08/3, від 07.08.2015 року № 07/08/1, 11.07.2015 року № 11/08/3, від 10.08.2015 року № 10/08/1, від 10.08.2015 року № 10/08/2, від 10.08.2015 року № 10/08/3, від 11.08.2015 року № 11/08/1, укладених з ТОВ «Авто-паливосервіс», останньому було передано в оренду нежитлові приміщення та обладнання згідно актів приймання-передачі.

При цьому, відповідно до наданого контролюючим органом додаткового пояснення від 19.07.2018 року, останнім підтверджено факт дослідження вказаних вище договорів на облікових даних, так само як і інших наданих позивачем первинних документів.

Втім, висновок про збитковість ТОВ «Арис-Юг» було зроблено лише за результатами співставлення карток рахунків бухгалтерського обліку, а саме 70 (дохід від реалізації) з 90 (собівартість реалізації).

При цьому, щодо твердження відповідача про неможливість відслідкувати операції з придбання та реалізації палива в розрізі кожної податкової накладної фізично не виявляється можливим, оскільки номенклатура придбання «Дизельне паливо, бензин», а реалізації - "Послуги із заправки автотранспорту", судом до уваги не береться, оскільки рівень звичайних цін на паливо, яке реалізується на АЗС, має досить вузькі межі, та може бути обрахований на будь - яку календарну дату, чого відповідачем 1 зроблено не було.

Нездійснення вказаний дій не може свідчить про правомірність визначення позивачеві розрахунку грошового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій, відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України, згідно абз. 6 якого передбачено розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій, а абз. 7 цього пункту - розрахунок грошового зобов'язання.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідачем під час розгляду вказаної справ не було спростовано доводів позивача про те, що до складу бази оподаткування по операціям продажу пального включається не лише сума отриманих від клієнтів коштів, а також комісія, яку ТОВ «Арис-Юг» отримує від постачальників такого пального в кінці кожного періоду (місяця).

Водночас, при вирішенні вказаної справи, судом не беруться до уваги визнання позивачем заниження податку на додану вартість на загальну суму 32 355, 21 грн., в тому числі за січень 2015 року - 7 251,27 грн., травень 2015 року - 3018,50 грн., червень 2015 року - 4757,99 грн., серпень 2015 року - 2640,07 грн., вересень 2015 року - 5180,35 грн., січень 2016 року-4190,62 грн., лютий 2016 року - 5316,43 грн., оскільки з наданого позивачем розрахунку не вбачається на підставі яких документів він зроблений, а тому суд не вважає його належним доказом по справі.

У той же час, суд зазначає, що згідно з Податковим кодексом України отримання від'ємного фінансового результату за підсумками звітного періоду, тобто наявність збитків, не призводить до зменшення задекларованих підприємством витрат або до їх невизнання як таких, що пов'язані з господарською діяльністю підприємства.

Податковий кодекс України не передбачає, що підставою для нарахування витрат в податковому обліку є реалізація товарів та послуг виключно за ціною, більшою від їх собівартості та не ставить право підприємства на відображення витрат в залежність від розміру собівартості реалізованих товарів та послуг та від отримання прибутку або збитку внаслідок їх реалізації.

Навпаки, стаття 150 Податкового кодексу України передбачає можливість отримання платником податків збитків від власної господарської діяльності, які формують від'ємне значення об'єкту оподаткування, яке підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з Податковим кодексом України отримання збиткового результату за наслідками діяльності платника податку не є порушенням податкового законодавства та не свідчить про те, що всі проведені позивачем господарські операції у відповідному періоді не пов'язані із господарською діяльністю, а понесені витрати підлягають зменшенню.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно висновку контролюючого органу та письмового пояснення, наданого до суду 19.07.2018 року первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України є підставою для цілей оподаткування платників податків у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

Отже враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання, що відповідачем приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 2 від 13 грудня 2017 року, з урахуванням підтвердження самим контролюючим органом в Акті перевірки про неможливість відслідкувати операції позивача з придбання та реалізації палива в розрізі кожної податкової накладної фізично, оскільки номенклатура придбання «Дизельне паливо, бензин», а реалізації - "Послуги із заправки автотранспорту", розрахунок податкового зобов'язання та відповідно штрафної (санкції) до нього зроблено на припущеннях, без дослідження належним чином всіх первинних документів, зокрема, в частині надходження товару та в подальшому його реалізації, тобто без збору в порядку ст. 72 ПК України інформації (про фінансово-господарські операції платників податків, отриманої від постачальників нафтопродуктів, проведення зустрічних звірок, тощо) та отриманої податкової інформації контролюючими органами в порядку ст. 73 ПК України (надіслання письмового запиту постачальникам нафтопродуктів).

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, за вказаних вище обставин, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення № 2 від 13 грудня 2017 року, не взявши до уваги всіх обставин, що мають значення для прийняття вказаного рішення, тобто необґрунтовано, що свідчить про його прийняття з порушенням вимог чинного законодавства, а тому суд вважає за необхідне визнати його протиправним та скасувати.

Щодо вимоги про зобов'язання Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг» правомірне податкове повідомлення-рішення з правильним розрахунком податкового зобов'язання, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що зобов'язання Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг» правомірне податкове повідомлення-рішення з правильним розрахунком податкового зобов'язання, є способом виконання рішення суду згідно Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204, зокрема, у разі зменшення грошового зобов'язання, зазначеного в податковому повідомленні-рішенні за результатами судового оскарження.

За вказаних вище обставин, станом на час розгляду вказаної справи, у встановлені такого способу, немає необхідності.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг» (, 03028, м. Київ, проспект Науки, 41, оф. 442, 436) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 2 від 13 грудня 2017 року.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/16) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арис - Юг» (, 03028, м. Київ, проспект Науки, 41, оф. 442, 436) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 880 (чотири тисячі вісімсот вісім) грн. 73 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін