Справа № 810/5085/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2018-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року 810/5085/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Київській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за роботу в третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період 26 та 27 квітня 1986 року без включення: подвійного посадового окладу, добових, одноразової грошової винагороди за перевищення дози радіоактивного ураження в розмірі 500 крб.;

- зобов'язати Управління поліції охорони в Київській області здійснити перерахунок заробітної плати з відображенням його в особовому рахунку та включити ОСОБА_1 в довідку про заробітну плату за період роботи 26 та 27 квітня 1986 року в третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: подвійний посадовий оклад, добові, одноразову грошову винагороду за перевищення дози радіоактивного ураження організму в розмірі 500 крб., і надати довідку з урахуванням вказаних виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на момент аварії на Чорнобильській АЕС його як співробітника відділу державної служби охорони при Іванківському РВ було відряджено з 26.04.1986 по 27.04.1986 в м. Прип'ять, де брав участь в ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС.

Як вказав позивач, після зняття грифу "таємно" та "для службового користування" із наказів МВС СРСР та МВС УРСР щодо оплати праці співробітників органів внутрішніх справ - ліквідаторів, йому стало відомо, що його роботу в зоні відчуження оплатили неправильно.

У зв'язку з тим, що передбачені діючим законодавством виплати за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 не нараховувались і не виплачувались, розмір його фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження визначений неправильно, що призвело до неправильного нарахування та заниження пенсії, він звернувся із письмовою заявою до Управління поліції охорони в Київській області з проханням надати довідку про заробітну плату з урахуванням урядових рішень, які діяли 1986 року з включенням подвійного посадового окладу та подвійного окладу за спеціальне звання, добових, премії, одноразової винагороди за перевищення дози радіоактивного ураження.

Позивач зазначає, що на підставі норм чинного законодавства він повинен був отримати за роботу в зоні відчуження подвійний посадовий оклад, добові, одноразову грошову винагороду за перевищення радіоактивного ураження в розмірі 500 крб.

Разом з цим, у відповідь на його звернення відповідач зазначив, що нарахування та виплата грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження проведені на підставі наказу МВС СРСР від 19.03.1984 №090, а довідка про грошове забезпечення №Б-202 від 27.08.2018 заповнена відповідно до діючого законодавства.

На думку позивача, вказані дії відповідача щодо не включення у довідку про грошове забезпечення усіх передбачених для виплати коштів порушують його право на належне пенсійне забезпечення.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що з моменту аварії на ЧАЕС Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" (постанова Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 №168-5) надано право керівникам здійснювати виплату особам рядового і начальницького складу, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів із спеціальних звань у подвійному розмірі.

З 23.05.1986 Розпорядженням №1031-рс на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ були розповсюджені порядок і розміри оплати праці, що передбачались Розпорядженням №964-рс від 17.05.1986 для робітників і службовців (5-, 4, 3 - кратний розмір тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в 3-й, 2-й або 1-й зонах небезпеки відповідно).

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотири, три і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Отже, відповідач вказує, що після прийняття розпорядження РМ СРСР від 17.05.1986 №964 робота працівників оплачувалася у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів згідно Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 07.05.1986 №524-156. Для застосування показників кратності до тарифних ставок на 100% підстав немає, про це роз'яснювалося Держкомпраці УРСР і Укрпрофрадою від 08.01.1987 за №05/2-25-2; 03-51-8, а тому дані нормативні акти не застосовувались одночасно, оскільки розпорядженням РВ СРСР від 17.05.1986 №964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці замість попередніх, встановлених постановою від 07.05.1986 №524-156.

При цьому, відповідач зауважив, що в довідку від 27.08.2018 №Б-202 за період роботи позивача в м. Прип'ять вказана кратність 4 та збережений середній заробіток за дні роботи в зоні відчуження у відповідності до Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 №136с "Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов'язаних".

Що стосується встановленої розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс одноразової винагороди, право на яку мали особи, що отримали граничну допустиму дозу радіації, відповідач зазначає, що включення цієї винагороди до суми заробітної плати для обчислення пенсій чинним законодавством, зокрема і Порядком, не передбачено.

Щодо виплати преміювання відповідач вказує, що якщо до поїздки працівника у зону відчуження або після його повернення нараховували премію за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, її розмір повинен був визначатися на підставі Положення, яке діяло на підприємстві на момент відрядження. Крім цього, якщо премію за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не нараховувались та не виплачувались, право на її включення до довідки про заробітну плату відсутнє.

Також, відповідач стверджує, що виплату щодо добових включити до довідки немає підстав, оскільки добові не входять до складу грошового забезпечення.

Таким чином, на думку відповідача, заробітна плата нарахована та відображена у довідці вірно, тому відсутні підстави для проведення її перерахунку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі..

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії СК 053052, виданий Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області 22 лютого 1996 року.

Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 та службовій картці, ОСОБА_1 на момент аварії на Чорнобильській АЕС проходив службу на посаді старшого сержанта міліції Відділу державної служби охорони при Іванківському РВ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується посвідченням НОМЕР_3 від 26.12.2002.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії І та інвалідом II групи, що підтверджується посвідченнями: серії НОМЕР_4 та вкладкою до вказаного посвідчення НОМЕР_5, виданими Київською облдержадміністрацією 17.12.2002, та серії НОМЕР_6, виданим 15.01.2003.

Згідно свідоцтва про хворобу №315/ЗВ від 27.02.2002, захворювання позивача пов'язане з виконанням службових обов'язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до маршрутного листа, виданого Управлінням МВД України по Київській області від 15.07.1999 №20/Б-01000, ОСОБА_1 при участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС знаходився в 30-ти кілометровій зоні (зоні відчуження), а саме, у період з 26.04.1986 по 27.04.1986, місце несення служби - місто Прип'ять, на підставі наказу №069-86.

Згідно з довідкою Управління поліції охорони в Київській області від 27.08.2018 №Б-202, ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1986 №1497-378 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 №36, з 26 квітня 1986 року до 27 квітня 1986 року (включно) у населеному пункті м. Прип'ять.

13 липня 2018 року через засоби поштового зв'язку позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УДСО при ГУ МВС України в Київській області із заявою про надання довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за період роботи 26 та 27 квітня 1986 року в 30 км зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з урахуванням урядових рішень, які діяли 1986 року з включенням подвійного посадового окладу та подвійного окладу за спеціальне звання, добових, премії, одноразової винагороди за перевищення дози радіоактивного ураження.

Листом від 27.08.2018 №Б-202 Управління поліції охорони в Київській області, розглянувши вищевказану заяву позивача, повідомило, що нарахування грошового забезпечення у 1986 році здійснювалось згідно з Положенням про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, яке було затверджене наказом МВС СРСР від 19.03.1984 №090.

Також зазначеним листом від 27.08.2018 №Б-202 позивачу повідомлено, що з даних особового рахунку за 1986 рік одноразові грошові винагороди йому не нараховувались, не значаться вони і в особовій справі, а тому даний вид розрахунків відсутній у довідці як і добові по 3,50 крб., та гроші на харчування по 2,85 крб. на добу.

Крім цього, згідно з листом від 27.08.2018 №Б-202 вказано, що відповідно до роз'яснення ПФУ про особливості заповнення чорнобильських довідок, одноразову грошову винагороду при отриманні гранично допустимої дози опромінення, яку виплачували окремим категоріям працівників за рахунок коштів бюджету СРСР при призначенні пенсій ігнорують і не відображають у довідці.

Згідно з довідкою від 27.08.2018 №Б-202, виданою Управлінням поліції охорони в Київській області, за роботу у населеному пункті м. Прип'ять, у період з 26.04.1986 по 27.04.1986, з урахуванням посадового окладу у розмірі 150,00 крб., денної тарифної ставки у розмірі 5,0 крб. та коефіцієнтів кратності для м. Прип'ять - 4, збереженого середнього заробітку у розмірі 10,00 крб., позивачу виплачене грошове забезпечення у розмірі 50,00 крб.

За переконанням позивача, відмова Управління поліції охорони в Київській області у здійсненні перерахунку грошового забезпечення є протиправною, оскільки не ґрунтується на вимогах нормативно-правових актів Урядів колишніх СРСР та УРСР, суттєво обмежує його конституційні права та інтереси і призвела до відчутної втрати розміру його пенсії.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Згідно з частиною першою статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Частиною четвертою статті 15 Закону №796-XII передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці", праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

Таким чином, право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року.

Після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 Уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом "таємно" щодо оплати праці осіб-ліквідаторів.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 №03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13.06.1989 №10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф "таємно" з низки нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Після зняття грифа "таємно" та для "службового користування" стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів:

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 07.05.1986 № 524-156;

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 655-195;

- постанови Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов'язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Суд зазначає, що базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Професійних Спілок від 07.05.1986 №524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції".

Так, пунктом 1 вказаної постанови було надано право керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 №168-5 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів про прийняття постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156, а пунктом 3 цієї постанови на міністрів, керівників відомств, голів обл (міськ) виконкомів покладено персональну відповідальність за виконання зазначеної постанови.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови №524-156 зазнали змін та уточнень.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу на військовим або спеціальним званням (абзац перший).

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05.06.1986 №665-195 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища", надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964. Оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, проводилась відповідно у чотири, - три- і двократному розмірах, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), установленому за основним місцем роботи (абзац третій і четвертий пункту 1).

Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195 дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом.

Відповідні положення були передбачені наказом МВС СРСР від 26.05.1986 №0149, наказом МВС СРСР від 30.06.1986 №0189, яким вони були частково змінені та доповнені, іншими наказами МВС СРСР та МВС УРСР.

Постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 №207-7 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та попередженням забруднення навколишнього середовища" доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів, республіканських комітетів, обласних і Київської міської ради професійних спілок про прийняття постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195, а пунктом 2 цієї постанови зобов'язано міністрів, керівників відомств, голів облвиконкомів, Київського та Севастопольского міськвиконкомів, голів республіканських комітетів, обласних та Київської міської ради профспілок забезпечити виконання зазначеної постанови.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених на 100% тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07.05.1986 №524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07.05.1986 № 524-156.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно обчислена позивачу оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження в 4-х кратному (з 26.04.1986 по 27.04.1986) розмірі, оскільки за позивачем зберігалась середньомісячна заробітна плата за основним місцем роботи, а тому показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Права на додаткове нарахування цього самого грошового забезпечення у подвійному розмірі позивач не має, оскільки це суперечить наведеним нормам діючого на той час законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №377/522/16-а.

Щодо позовних вимог в частині що стосується включення до довідки про заробітну плату одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 500 крб., суд зазначає наступне.

Згідно з розпорядженням КМУ №1006-р від 25.11.1993, учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС співробітники МВС, віднесені до першої категорії, а також ті, що отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 БЕР і більше, мають право на перерахування їх грошового утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах, відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Судом встановлено, що позивач отримав граничну дозу радіаційного опромінення 25,83 Бер.

Проте, відповідач у листі від 27.08.2018 №Б-202 зазначає, що в особовій справі позивача відсутні відомості про виплату йому грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення.

Так, виплата одноразової винагороди у розмірі до 1000 руб. проводилася за рішенням голови урядової комісії з ліквідації аварії і лише тим працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт згідно розпорядження РС СРСР №964 рс від 17.05.1986 та не поширювалася на працівників органів внутрішніх справ розпорядженням РМ СРСР №1031 рс від 23.05.1986.

Не була вона передбачена і розпорядженням Кабінету Міністрів України №1006-р від 25 листопада 1993 року, яким було дозволено МВС України перерахувати грошове забезпечення співробітників апарату МВС - учасників ЛНА на ЧАЕС, віднесених до категорії 1, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, за період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Розпорядженням РМ СРСР №964 рс від 17 травня 1986 року було передбачено виплату особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (до якого належав позивач) у розмірі 500 руб. лише в тому випадку, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації в у зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у відповідних зонах небезпеки.

Таким чином, суд зазначає про відсутність підстав для включення до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) позивача одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації в сумі 500 крб.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195 виплата добових у розмірі 3 крб. 50 коп. дозволялась за рішенням міністерств та відомств.

Виплата грошової компенсації замість безкоштовного харчування з розрахунку 2 крб. 85 коп. за добу зазначеною постановою не передбачалась взагалі.

Таким чином, частина виплат не була передбачена чинним на той час законодавством, а інші не мали обов'язкового характеру і могли здійснюватися за наявності відповідних рішень органів управління.

Як слідує з довідки про грошове забезпечення позивача за спірний період, рішення про виплату йому спірних сум не приймались, оскільки ці виплати у розрахунковому листі позивача не зазначені.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).

Згідно пункту 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (із змінами) для підтвердження заробітної плати за період до 30.06.2000 пенсіонером подається довідка про заробітну плату із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Таким чином, відповідач мав право видати позивачеві довідку про розмір грошового забезпечення за спірний період лише на підставі даних розрахункового листа.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 17 березня 2015 року у справі №21-11а15, від 15 грудня 2015 року у справі №2-а/576/29/14, Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2018 року у справі №358/1179/17.

З урахуванням викладеного, виходячи з наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним судових витрат суду не надано, судові витрати у цій частині стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.