Справа № 2а-6468/10/1270
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року справа №2а-6468/10/1270

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Ястребової Л.В., Арабей Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 р. у справі № 2а-6468/10/1270 (головуючий І інстанції О.В. Ірметова) за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Луганської області, Міністерства фінансів України про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок розміру заробітної плати та надбавки за вислугу років,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Луганської області, Міністерства фінансів України про визнання неправомірними дії відповідачів щодо ненарахування та невиплати заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 та зобов'язання здійснити перерахунок розміру заробітної плати та надбавки за вислугу років.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2010 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду Луганської області щодо не проведення перерахунку заробітної плати позивача з 19.08.2009 з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 в редакції станом до 31.12.2005 та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу позивача з зазначенням розміру заробітної плати виходячи із 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року до 2 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків та з 3 серпня 2009 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; визнано незаконною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року до 2 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків та з 3 серпня 2009 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; визнано незаконною бездіяльність Міністерства фінансів України, щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року до 2 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків та з 3 серпня 2009 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; зобов'язано Апеляційний суд Луганської області провести перерахунок позивачеві з 22 травня 2008 року до 2 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків та з 03 серпня 2009 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат; після проведення перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обов'язкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу; зобов'язано Міністерство фінансів України профінансувати вказані виплати; зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої з 22 травня 2008 року до 2 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків та з 3 серпня 2009 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведених виплат з 19.08.2009 року з урахуванням раніше проведених виплат. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.44-50).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2010 року залишено без змін постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2010 року (а.с.92-96).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року касаційну скаргу Міністерства фінансів України задоволено частково, скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2010 року, ухвалено нову постанову, якою зобов'язано Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 надбавки за вислугу років у відповідності з положеннями частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів" (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.152-157).

27 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з заявою про поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання (а.с.192-194).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року задоволено заяву та поновлено ОСОБА_2 пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа по адміністративній справі № 2а-6468/10/1270 до виконання протягом трьох років після набрання ухвалою суду законної сили (а.с.209-211).

Державна судова адміністрація України, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви (а.с.229-233). В обґрунтування скарги зазначено, що доводи позивача про відсутність його вини у пропуску строку є безпідставними та зумовлені суб'єктивною поведінкою позивача, не спростовують наявність у нього можливості пред'явлення виконавчого листа у встановлений строк, а отже, не є поважними.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року касаційну скаргу Міністерства фінансів України задоволено частково, скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2010 року, ухвалено нову постанову, якою зобов'язано Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 надбавки за вислугу років у відповідності з положеннями частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів" (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.152-157).

30 жовтня 2015 року Луганським окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист у справі № 2а-6468/10/1270, в якому зазначено, що судове рішення набрало законної сили 31.03.2015 року, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання до 01.04.2016 року (а.с.160, 172).

16 липня 2018 року заявник звернувся з письмовою заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про прийняття до виконавчого провадження виконавчого листа № 2а-6468/10/1270, виданого Луганським окружним адміністративним судом (а.с. 173).

Повідомленням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.08.2018 року № 56880963/20.1/12, повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 2а-6468/10/1270, виданого 30.10.2015 року Луганським окружним адміністративним судом, у зв'язку з пропущенням строку пред'явлення його до виконання (а.с. 175).

27 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з заявою про поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

В обґрунтування заяви зазначено, що про існування постанови Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року у справі № 2а-6468/10/1270 позивач дізнався 30.10.2015 року.

Заявник зазначив, що він є внутрішньо переміщеною особою, у зв'язку з чим починаючи з 2014 року неодноразово змінював місце проживання, продовжував працювати на посаді судді Апеляційного суду Луганської області до грудня 2016 року та мав значне навантаження у роботі. Після звільнення займався оформленням у Пенсійному фонді України належної йому пенсії, що вимагало багато часу. Зазначене позбавило можливості вчасно звернутись з виконавчим листом до виконання (а.с.192-194).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявником пропущений строк пред'явлення виконавчих листів з поважних причин.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 124 Конституції України. Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України (у редакції чинної на час прийняття судового рішення) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

В силу ч. 1 ст. 258 КАС України (у редакції чинної на час прийняття судового рішення), за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання у такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час звернення з заявою про поновлення строку) передбачено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час звернення з заявою про поновлення строку), будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до частин 4 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" ( в редакції на час звернення з заявою про поновлення строку), строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред'явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною 6 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" ( в редакції на час звернення з заявою про поновлення строку) передбачено. що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до частини 1статті 376 Кодексу адміністративного судочинства України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Проаналізувавши зміст наведених норм, суд зазначає, що ними встановлені гарантії для забезпечення виконання судових рішень, які набрали законної сили, а також захисту прав стягувачів у виконавчому провадженні, у випадках коли виконавчий лист втрачений та/або строк пред'явлення виконавчого листа до виконання пропущений з об'єктивних і незалежних від стягувача причин.

Отже, необхідною правовою підставою для поновлення строку пред'явлення виконавчого документа документа до виконання є наявність поважних причин такого пропуску. Такі причини (обставини) повинні бути об'єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред'явлення до виконання.

Водночас, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Конституційний Суд України у рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012, зазначив, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року звернув увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Вищим адміністративним судом України постановою від 31 березня 2015 року ухвалено нове рішення у справі з частковим задоволенням позовних вимог позивача. Матеріали справи не містять документального підтвердження повідомлення позивача про прийняте судове рішення.

30 жовтня 2015 року позивачу був виданий виконавчий лист, строк пред'явлення якого до виконання до 01.04.2016 року.

Матеріали справи свідчать, що позивач до грудня 2016 року продовжував працювати на посаді судді Апеляційного суду Луганської області.

Суд зазначає, що заявник мав обов'язки судді, що виникають в умовах здійснення професійних функцій носія судової влади, які він повинен був першочергово виконувати у процесі своєї професійної діяльності. Невиконання або неналежна реалізація суддею обов'язків може призвести до істотних порушень вимог законодавства. Суддя зобов'язаний не допускати будь-яких дій, що можуть вплинути на виконання їм свої професійних обов'язків.

Отже, навантаження заявника, як судді відповідного суду, позбавило його можливості своєчасно звернутись з виконавчим листом на виконання в передбачений Законом строк.

Крім того, суд також враховує і соціально-побутовий вплив на своєчасність звернення виконавчого листа до виконання, оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою в зазначений період крім виконання своїх безпосередніх обов'язків, вимушений був змінити своє місце проживання у зв'язку з проведенням антитерористичної операції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені позивачем обставини свідчать про поважність причин неможливості позивача вчасно звернутись з виконавчим листом до закінчення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується, що наведені причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання є поважними.

Також суд враховує, що виконання судових рішень - це заключна стадія судового процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту чи відновлення порушених прав, а тому, суд вірно дійшов до висновку, що пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання підлягає поновленню.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 р. у справі № 2а-6468/10/1270 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 р. у справі № 2а-6468/10/1270 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 11 грудня 2018 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Арабей

Л.В. Ястребова