Справа № 810/1992/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття підготовчого провадження та призначення

судового засідання для розгляду справи по суті

03 грудня 2018 року № 810/1992/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., за участю секретаря судового засідання Волошка О.Л.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Києві питання про закриття підготовчого провадження у справі

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області

третя особа: ПАТ КБ «Приватбанк»

про визнання протиправними та скасування рішень і зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, 3-тя особа: ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2018 ВП № 55746044;

- визнати протиправним та скасувати постанову Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника від 08.02.2018 ВП № 55746044;

- стягнути з Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області на користь ОСОБА_1 коштів на відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 253947, 36 грн.;

- витребувати у приватного нотаріуса Швець P.O. документи, за якими він прийняв рішення про вчинення виконавчого напису № 22737 від 23.11.2017 про стягнення неіснуючої заборгованості та сам виконавчий напис № 22737 від 23.11.2017;

- визнати дії приватного нотаріуса Швець P.O. з приводу вчинення виконавчого напису № 22737 від 23.11.2017 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947, 36 грн. - протиправними;

- визнати протиправним та скасувати виконавчий напис № 22737 від 23.11.2017, виданого приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та таким, що не підлягає виконанню повністю;

- стягнути з приватного нотаріуса Київської міського нотаріального округу Швець P.O. на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 253947, 36 грн.

Ухвалою суду від 16.07.2018 суддею Лискою. І.Г. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.07.2018.

30 липня 2018 року у судовому засіданні представником позивача подано заяву про відвід судді Лиски І.Г.

Ухвалою суду від 02.08.2018 у задоволенні заяви про відвід судді Лиски І.Г. - відмовлено.

03 жовтня 2018 року за відсутності повідомлення усіх учасників процесу про дату, час та місце проведення судового засідання, що призначене на 03.10.2018, проте у присутності позивача та його представника, суддею Лискою І.Г. було вирішено питання про поновлення провадження у справі та заявлено про самовідвід.

04 жовтня 2018 року матеріали адміністративної справи № 810/1992/18 внаслідок повторного автоматизованого розподілу були передані для розгляду судді Панченко Н.Д.

Ухвалою суду від 09.10.2018 дану справу прийнято до провадження суддею Панченко Н.Д. та призначено підготовче засідання на 19.11.2018.

У зв'язку із відсутністю у суду відомостей про вручення Києво-Святошинському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, підготовче судове засідання відкладено на 03.12.2018.

У підготовче засідання 03.12.2018 з'явився позивач та його представник, інші учасники справи з невідомих для суду причин у підготовче засідання не прибули. Натомість, від представника відповідача - Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, 20.11.2018, через канцелярію суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця. Крім того, 27.07.2018 від представника відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича надійшов відзив на позов, в якому останній просив розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача. Заслухавши думку позивача та його представника суд визнав за можливе проводити підготовче засідання за даної явки.

Суддею проведено підготовчі дії, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення адміністративної справи та які є достатніми для закінчення підготовчого провадження і призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Крім того, в ході підготовчого судового засідання судом встановлено характер спірних правовідносин та визначено предмет спору; визначено обставини справи, які підлягають встановленню та докази на їх підтвердження; вирішено питання про склад осіб, які беруть участь у справі, а також встановлено інші обставини, необхідні для правильного вирішення спору.

Вирішуючи питання про склад осіб, які беруть участь у справі, в підготовчому судовому засіданні було поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі, ініційоване відповідачем у відзиві на позов, в частині позовних вимог про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Швець Руслана Олеговича з приводу вчинення виконавчого напису № 22737 від 23.11.2017 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947, 36 грн.; визнання протиправним та скасування виконавчого напису № 22737 від 23.11.2017, виданого приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем таким, що не підлягає виконанню повністю; стягнення з приватного нотаріуса Київської міського нотаріального округу Швець P.O. на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 253947, 36 грн.

Розглянувши зазначене клопотання судом встановлено, що приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Швець Р.О. 23.11.2017 виданий виконавчий напис № 22737, відповідно до якого було запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947, 36 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K3H1AW00135619 від 30.03.2007.

Позивач вищевказаний виконавчий напис, а також дії приватного нотаріуса з приводу його вчинення оскаржив у судовому порядку.

За приписами частини 1 статті 55, частини 3 статті 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

З метою реалізації конституційних прав кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, захисту виборчих прав, права на доступ до публічної служби тощо в Україні в системі судів загальної юрисдикції утворено адміністративні суди.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, установлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пунктів 1 , 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За частиною 3 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з суб'єктом владних повноважень (органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства), предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Суд зазначає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

За частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Таким актом є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Так, вищевказаною нормою передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У пункті 16 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 зазначено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства, як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14-ц зроблено правовий висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Також зазначено, що, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Суд зазначає, що боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

З позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує виконавчий напис, який прийнятий приватним нотаріусом на підставі звернення ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з невиконанням позивачем зобов'язань за кредитним договором № K3H1AW00135619 від 30.03.2007, а також дії приватного нотаріуса у зв'язку із його вчиненням. В свою чергу позивач стверджує про відсутність за ним вказаної заборгованості.

Отже, спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, а саме: кредитного договору № K3H1AW00135619 від 30.03.2007. Тобто, спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав кредитора на задоволення своїх вимог.

З наведеного вбачається, що існує спір про право, що виключає можливість розгляду даних позовних вимог за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.11.2015 № К/800/14359/15.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

З наведеного вбачається, що вирішення питання щодо віднесення справи до відповідної юрисдикції, є одним із важливіших етапів, оскільки, суд який не має юрисдикцію розглядає справу, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом у такому випадку.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 2 статті 183 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про закриття провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Швець Р.О. з приводу вчинення виконавчого напису № 22737 від 23.11.2017 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947, 36 грн.; визнання протиправним та скасування виконавчого напису № 22737 від 23.11.2017, виданого приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем таким, що не підлягає виконанню повністю; стягнення з приватного нотаріуса Київської міського нотаріального округу Швець P.O. на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 253947, 36 грн., оскільки цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В іншій частині суд визнав за можливе продовжити розгляд справи, у зв'язку з чим підготовче провадження підлягає закриттю підготовчого провадження із призначенням справи до судового розгляду по суті.

Керуючись статтями 173, 180, 183, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Швець Руслана Олеговича з приводу вчинення виконавчого напису № 22737 від 23.11.2017 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947, 36 грн.; визнання протиправним та скасування виконавчого напису № 22737 від 23.11.2017, виданого приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем таким, що не підлягає виконанню повністю; стягнення з приватного нотаріуса Київської міського нотаріального округу Швець P.O. на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 253947, 36 грн., - закрити.

2. У частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанови Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2018 ВП № 55746044, постанови про арешт майна боржника від 08.02.2018 ВП № 55746044 та стягнення з Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області на користь ОСОБА_1 коштів на відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 253947,36 грн., - закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 10 грудня 2018 року о 09:10 год.

Судове засідання відбуватиметься у приміщенні Київського окружного адміністративного суду (адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, 2-й під'їзд, 10-й поверх).

3. Викликати для участі у судовому засіданні учасників справи (їх представників).

4. Роз'яснити учасникам справи про можливість отримання інформації по справі, що розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://adm.ko.court.gov.ua/sud1070/.

5. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду. В частині закриття провадження у справі ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 07.12.2018.

Суддя Панченко Н.Д.