Справа № 1840/2633/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 1840/2633/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Тацій Л.В.

суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці ДФС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2018, суддя О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 10.08.18 по справі № 1840/2633/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКСІМ ГРУП"

до Сумської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 01.03.2018,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "ТЕКСІМ ГРУП", звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумської митниці ДФС, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Сумської митниці № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 22.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26 02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 26.07.2018, № від 26.02.2018, № від 26.02.2018, № від 01.02.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.02.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018, № від 01.03.2018.

Ухвалою суду від 17.04.2018р. було відкрито провадження у справі №818/1538/18, розгляд справи було призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року по справі №818/1538/18 позовні вимоги ТОВ «Тексім Груп» щодо оскарження кожного з 62 вищезазначених податкових повідомлень-рішень було роз'єднано в окремі провадження, оскільки оскаржувані повідомлення-рішення прийнято за наслідками складання окремих 62 Актів про неподання митної декларації, які складені по кожній митній декларації окремо. В свою чергу, митні декларації складені позивачем по різним товарам.

Таким чином, предметом розгляду у даній справі (№1840/2633/18) є оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення Сумської митниці ДФС від 01.03.2018.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 року позовні вимоги ТОВ «Тексім Груп» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Сумської митниці ДФС від 01.03.2018р., яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКСІМ ГРУП" застосовано штраф у сумі 1020 грн.

Сумська митниця ДФС, не погодилася з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, вважає, що висновок, викладений в ньому не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що декларантом не було дотримано критерію щодо змісту додаткової митної декларації, оскільки в ній не зазначено жодних уточнених відомостей щодо товарів, які були задекларовані за ТН, а лише продубльовано відомості у порівнянні з ТН, тобто, у відповідні строки не було подано додаткову митну декларацію, яка повинна містити точні відомості про товари, задекларовані за тимчасовою митною декларацією. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 року, постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Тексім Груп» відмовити у повному обсязі.

ТОВ «Тексім Груп» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими, прийнятим на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Сумською митницею проведено перевірку дотримання митного законодавства ТОВ «Тексім Груп» з питань подання митних декларацій у визначені законодавством строки, що передбачені частиною 1 ст.261 Митного кодексу України.

Результати перевірки оформлені актом №105 від 07.02.2018р. про неподання митної декларації у визначені законодавством строки (а.с.6).

У вказаному акті контролюючим органом відображено висновок про те, що товариством допущено порушення вимог ч.1 ст.261 Митного кодексу України, а саме - у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважене ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

При цьому, як зазначено в Акті №105 від 07 лютого 2018 року, попередній документ - 40 ТН №UА805180/2017/017864 було подано 03.11.2017р. Дата, до якої позивачу (декларанту) необхідно було подати МД визначено - 18.12.2017р.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст.54 та підпункту 54.3.1. пункту 54.3 статті 54, пункту 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України передбачено відповідальність у вигляді нарахування контролюючим органом штрафних санкцій у разі якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

З урахуванням порушень зазначених в Акті про неподання митної декларації у визначені законодавством строки, з посиланням на положення підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст.54 та підпункту 54.3.1. пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України Сумською митницею ДФС до позивача застосовано штрафну санкцію розмір якого Сумська митниця ДФС визначила у прийнятому податковому повідомленні - рішенні № від 01.03.2018 (сума штрафу 1020 грн.).

Позивач оскаржив вищезазначене податкове повідомлення-рішення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того , що підприємство повністю виконало свої зобов'язання, а саме декларант подав додаткову декларацію у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації, а відповідач не довів факт недотримання позивачем строків подачі митної декларації, неподання або факт несвоєчасного подання позивачем митної декларації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з таких підстав.

Так, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 Митного Кодексу України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством, відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

У відповідності до статті 257 Митного Кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Вказане положення передбачає можливість подання декларації в двох формах - письмовій та електронній. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках. Митна декларація ті інші документи, подання яких органам доходів і зборів передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Відповідно до ч. 3 цієї статті митна декларація та інші документи, подання яких органам доходів і зборів передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Як встановлено з матеріалів справи та не спростовано сторонами, позивачем подано митну декларацію в режимі ІМ40ТН.

Класифікатором типів декларації визначено «ІМ - тип декларації на ввезення, ТН - Тимчасова митна декларація на товари, точні відомості про код згідно з УКТЗЕД яких можуть бути встановлені після проведення їх дослідження, отримання додаткової інформації тощо».

Таким чином, при поданні відповідної декларації до органу доходів і зборів виникає обов'язок у декларанта або уповноваженої ним особи, яка не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення і митної декларації у звичайному порядку, подати додаткову декларацію у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації (стаття 260 МК України).

Так, згідно ч.1 ст. 260 Митного кодексу України, якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов'язання подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Частиною 1 статті 261 Митного кодексу України вказано, що у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем подано тимчасову декларацію (попередній документ), якій присвоєно номер ІМ 40 ТН №UА805180/2017/017864 від 03.11.2017р. (а.с.7). Згідно Акту №105 від 07.02.2018р. про неподання митної декларації визначено, що дата до якої необхідно було подати МД - 18.12.2017р. (а.с.6).

Позивач надав докази того, що 18.12.2017р. , тобто з дотриманням зазначеного строку, ним було подано додаткову декларацію (ДТ) (а.с.8) і митним органом дана декларація була прийнята з присвоєнням відповідного номеру UА805180/2017/020923 з відміткою митного органу про отримання 18.12.2017р. (а.с.8).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем подано додаткову декларацію у межах строків, передбачених ч. 1 ст. 260 Митного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що безпідставним є посилання відповідача на те, що в подальшому ТОВ відкликано додаткову декларацію і подано ще одну (оновлену) додаткову декларацію вже з порушенням строків, оскільки фактично при прийнятті оскаржуваного повідомлення-рішення відповідач брав до уваги дані (згідно з Актом досліджувались і строки реєстрації та подачі) саме тієї додаткової декларації, яка була подана позивачем першою після реєстрації тимчасової декларації. Крім цього, відповідач не надав суду пояснень щодо відсутності у позивача права або заборони відкликати додаткову декларацію з подальшим поданням оновленої додаткової декларації з уточненими даними.

При цьому, слід зазначити, що відповідач не заперечує і не спростовує факт того, що додаткова митна декларація була подана позивачем у строк, зазначений в Акті, не заперечує і факт прийняття додаткової декларації.

Щодо посилань відповідача на ідентичність даних у тимчасовій та додатковій деклараціях, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст.54 та підпункту 54.3.1. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об'єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством. Згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган

Таким чином, штрафна санкція в даному передбачає наявність встановленого факту неподання платником податків в установлені строки податкової (митної) декларації.

Так, вказані норми чинного законодавства, які стали підставою для застосування штрафних санкцій і на які йдеться посилання в оскаржуваному повідомленні-рішенні визначають відповідальність у вигляді штрафу за таке порушення, як несвоєчасне подання податкової (митної) декларації. Отже, на підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач мав в межах розгляду даної справи довести факт недотримання позивачем строків подачі митної декларації, неподання або факт несвоєчасного подання позивачем митної декларації.

Слід також зазначити, що Акт про неподання митної декларації у визначені законодавством строки також не містить будь-якої інформації стосовно факту неподання або несвоєчасного подання митної декларації позивачем (кількість днів затримки подання додаткової декларації понад строк визначених законодавством, тощо).

Натомість, в даному випадку, відповідач дійшов висновку про порушення строків подачі митної декларації, посилаючись на неповноту відомостей, викладених в додатковій декларації.

Крім того, згідно акту при прийнятті оскаржуваного повідомлення-рішення відповідач брав до уваги дані строків реєстрації та подачі саме тієї додаткової декларації, яка була подана позивачем першою після реєстрації тимчасової декларації.

Тобто, посилання на відкликання додаткової декларації та подання (оновленої) додаткової декларації вже з порушенням строків є безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено факт неподання або несвоєчасного подання позивачем митної декларації, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 ,323,325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 по справі № 1840/2633/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді А.М. Григоров З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 11.12.2018.