Справа № 727/10111/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/10111/18

Головуючий у 1-й інстанції: Смотрицький В.Г.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

10 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дробота Василя Дмитровича, Кибича Віталія Миколайовича, Спинула Івана Георгійовича про скасування постанови про накладення адміністративних стягнень,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим адміністративним позовом до відповідачів та оскаржував постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.09.2018 року позовна заява була залишена без руху у зв"язку з порушенням вимог ч.1 ст.123 КАС України, а саме: для зазначення інших підстав для поновлення строку на звернення до суду, оскільки позов поданий після закінчення строків, установлених законом.

27.09.2018 року від позивача на виправлення недоліків позовної заяви надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій він посилається на те, що оскаржувані постанови про накладення адміністративних стягнень є кінцевим результатом розгляду справ про адміністративні правопорушення. Винесенню цих постанов передували: наказ начальника Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 22.12.2017 року за №357-ДК; акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства №373, №374; приписи за №00172, №00173; протоколи про адміністративні правопорушення №00181, №00182; постанови про накладення адміністративних стягнень №176, №177, наказ начальника Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 25.01.2018р. за№22-ДК; акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства за №05, №06; протоколи про адміністративні правопорушення №00006, №00007; постанови про накладення адміністративних стягнень №06, №07.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.06.2018 року у справі №824/352/18-а, яке залишено в силі постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018 року, повністю задоволено його позов. За результатами розгляду справи №824/352/18-а судом було встановлено, що відповідачі під час проведення перевірок 22.12.2017 року та 25.01.2018 року діяли не у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), з цих же підстав скасовані видані ними розпорядчі акти.

Також при розгляді Чернівецьким окружним адміністративним судом справи №824/352/18-а ним подавалася заява про зміну предмету позову щодо скасування постанов про накладення адміністративних стягнень у вигляді штрафу, однак ухвалою суду від 22.05.2018 року заяву було повернуто з підстав, визначених частиною першої статті 286 КАС України, відповідно до якої така категорія справ віднесена до підсудності місцевих загальних судів, як адміністративних.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду він отримав 19.09.2018 року і вже 25.09.2018 року подав позовну заяву до Шевченківського районного суду м.Чернівці щодо скасування оспорюваних постанов.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 жовтня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу разом із всіма додатками до позову.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року розгляд апеляційної скарги призначено в порядку письмового провадження, відповідно до ст.ст.311, 312 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, ч.1 ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява №28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Крім того, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об'єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Судом встановлено, що Позивач оскаржує постанови по справі про адміністративне правопорушення №176 від 22.12.2017 року, №177 від 22.12.2017 року, №06 від 25.01.2018 року та №07 від 25.01.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб"єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов"язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Зі змісту ч.1 ст.121 КАС України слідує, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач 25.09.2018 року звернувся з позовом до суду щодо оскарження постанов від 22.12.2017 року та від 25.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення, а отже позивач пропустив встановлений строк на її оскарження.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду та можливості його поновлення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач мав можливість одночасно подавати позови і до Чернівецького окружного адміністративного суду і до Шевченківського районного суду м.Чернівці, однак цього не зробив, розгляд справи в іншому суді не є підставою для поновлення строку звернення до іншого суду.

Колегія суддів не вбачає підстав для поновлення пропущеного позивачем строку для звернення до суду, оскільки ним не доведено поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. В свою чергу пунктом 9 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовну заяву необхідно повернути позивачеві у зв"язку з пропуском строку звернення до суду.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.