Справа № 369/8195/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Дубас Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Справа № 369/8195/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача Серта О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3

до Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району

Київської області,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: державне підприємство

«Український науково-дослідний і проектний інститут

цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД»

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - позивачі) звернулися до суду з адміністративним позовом до Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору: державне підприємство «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» про визнання протиправним та скасування рішення Тарасівської сільської ради від 09.02.2017 р. № 7 про затвердження детального плану земельної ділянки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що права позивачів не порушуються оскаржуваним ними рішенням сільської ради і таке рішення, на думку апелянта, взагалі не стосується їх законних інтересів, а також посилаючись на те, що затверджений спірним рішенням детальний план території повністю відповідає генеральному плану, що підстав для створення погоджувальної комісії не було, так як не було спірних питань, оскільки всі пропозиції були враховані та оприлюднені належним чином у газеті «Новий день», що позивачі були повідомлені про результати розгляду їх пропозицій, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі протоколу не завіреного належним чином.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачами подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягають на безпідставності доводів апелянта, зазначаючи, що вони дублюють відзив на позовну заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.11.2014 р. Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення № 16 про надання дозволу на розробку проекту детального плану земельної ділянки по АДРЕСА_2. площею 5,9 га.

22.12.2016 р. відбулося засідання сесії Тарасівської сільської ради, у порядок денний якого було включено питання щодо затвердження детального плану території в АДРЕСА_2.

Проте вказане питання не було вирішено відповідачем у зв'язку із недостатньою кількістю голосів, необхідних для його прийняття.

09.02.2017 р. на засіданні сесії Тарасівської сільської ради відповідачем було прийнято рішення № 7, яким затверджено детальний план території в АДРЕСА_2.

Вказане рішення оприлюднене у газеті «Новий день» від 01.07.2017 р.

Позивачі, вважаючи протиправним зазначене рішення ради, звернулися до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення ради прийнято з порушеннями процедури громадського обговорення, зокрема без створення погоджувальної комісії, хоча спірні питання при розгляді звернень позивачів були наявними, що протокол громадських слухань не підписано головою, а результати розгляду пропозицій не оприлюднені у двотижневий строк.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини, які мають значення для вирішення даного спору, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 р. № 93-IV (далі - Закон № 93-IV).

соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У ч.ч. 1, 3, 4 ст. 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 4 «а» ч. 1 ст. 38 Закону № 280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

У п. 30 ч. 1 ст. 43 Закону № 280/97-ВР закріплено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 93-IV депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Статтею 11 Закону № 93-IV передбачено, що у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об'єднаннями громадян.

Відповідно до ст. 15 Закону № 93-IV депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об'єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду.

При цьому, таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Разом з тим, саме по собі порушення вимог закону рішенням суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідним рішенням.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, обов'язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 504/4148/16-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковими для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги і рішення суду першої інстанції та аналізуючи, відповідно принципу рівності всіх учасників судового процесу, регламентованого статтею 8 КАС України, доводи позивачів, колегія суддів встановила, що позивач ОСОБА_2 є депутатом Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області /Т.1 а.с.16/, в обґрунтування щодо порушення його прав і законних інтересів оскаржуваним рішенням сільської ради він посилається на те, що даний позов ним подано на захист інтересів відповідної територіальної громади та виборців його виборчого округу.

Позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1118 га за адресою: АДРЕСА_2 та співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 /Т.1 а.с.209-210/, в обґрунтування щодо порушення його прав і законних інтересів оскаржуваним рішенням сільської ради він посилається на те, що цей позов ним подано на захист своїх прав та інтересів як особи, що мешкає в даному населеному пункті на території, щодо якої розроблявся проект детального плану.

Проаналізувавши доводи позивачів щодо підстав звернення до суду з цим позовом, колегія суддів вважає, що наведені ними обставини не вказують на порушення оскаржуваним ними рішенням відповідача їх конкретних індивідуальних прав та охоронюваних законом інтересів, жодним з позивачів не доведено, що таке рішення Тарасівської сільської ради взагалі якимось чином впливає безпосередньо на нього.

При цьому, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію Конституційного Суд України, викладену в рішенні від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004, в якому КСУ розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Крім того, згідно з висновками КСУ, викладеними в рішенні від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011 право на захист належить особі, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Однак, як встановлено вище, позивачами не доведено, що оскаржуване ними рішення Тарасівської сільської ради від 09.02.2017 р. № 7 прийнято безпосередньо стосовно хоча б одного з них і що саме їх відповідне право або охоронюваний законом інтерес є порушеним в наслідок прийняття такого рішення.

Крім того, з приводу доводів позивача ОСОБА_2 щодо звернення ним до суду з цим позовом як депутатом сільської ради на захист інтересів територіального громади та його виборців, колегія суддів також зазначає, що з наведених вище законодавчих норм вбачається, що питання звернення до суду з приводу визнання незаконним акту органу місцевого самоврядування може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради.

При цьому, саме відповідні ради, а не окремі депутати, згідно зі ст. 10 Закону № 280/97-ВР є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені повноваженнями в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Разом з тим, право захищати інтереси територіальної громади в суді може бути реалізоване шляхом представництва, але депутат місцевої ради не уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, територіальної громади чи виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 504/4148/16-а.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачами не доведено порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів оскаржуваним ними рішенням сільської ради, що вказує на відсутність достатніх та необхідних підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З огляду на це та з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у вказаній постанові, доводи позивачів щодо неправомірності прийняття відповідачем оскаржуваного ними рішення, зокрема без створення погоджувальної комісії, без розгляду пропозицій та не оприлюднення їх результатів у строки, встановлені законодавством, а також посилання позивачів на наявні у матеріалах справи копії документів (у тому числі Т.2 а.с.45, 47, 106, 108 тощо) на розроблення детального плану території, апеляційним судом не приймаються.

Твердження позивача ОСОБА_2 про те, що апеляційна скарга відповідача підлягала поверненню судом апеляційної інстанції, оскільки представником відповідача при її поданні не було додано ордеру, а надано суду лише копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та довіреності, судова колегія вважає такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки у ч. 4 ст. 59 КАС України прямо передбачено, що повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини даної справи, не перевірено факту порушення прав та інтересів осіб, що звернулися з цим позовом, неправильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області підлягає задоволенню, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2018 року - скасуванню, а в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2018 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державне підприємство «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 10 грудня 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: