Справа № 520/8580/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 р. № 520/8580/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області №51523-13 та №51524-13 від 06.03.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є платником єдиного податку 2 групи та власником двох нежитлових будівель, розташованих за адресою Харківська область, Валківський район, с. Корсунове, вул. Лісова, буд. 6 та буд. 7. Крім того, у власності позивача є земельна ділянка загальною площею 5,76 га з цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, позивач вважає, що вказані нежитлові приміщення, які належить йому на праві власності, не є об'єктом оподаткування, згідно п.п. "ж" п.п 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а факт здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності підтверджується наявними документами, через що винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Представник відповідача згідно наданого до суду відзиву просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивач здійснював господарську діяльність на 2 групі єдиного податку, а відтак, не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником та не може бути особою, на яку розповсюджуються пільги на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Представник відповідача вважає, що пільга, встановлена п.п. "ж" п.п 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України надається тільки юридичним особам, або особам, які знаходяться на четвертій групі єдиного податку, а тому, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нараховується фізичній особі, власнику обєктів нежитлової нерухомості, контролюючим органами без застосування пільги.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 04.12.2018 о 12:20 год. за згодою сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник Головного управління ДФС у Харківській області в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований, як суб'єкт господарювання фізична особа-підприємець, є платником єдиного податку 2 групи та за даними витягу з реєстру платників єдиного податку зареєстрованими видами діяльності є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; допоміжна діяльність у рослинництві; неспеціалізована оптова торгівля.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 є власником двох нежитлових будівель, площею 454,7 кв.м, розташованої за адресою Харківська область, Валківський район, с. Корсунове, вул. Лісова, буд. 7 та площею 641,0 кв.м., розташованої за адресою Харківська область, Валківський район, с. Корсунове, вул. Лісова, буд. 6, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 31.05.2007 рок серії ЯЯ №819642 та серії ЯЯЯ №819643.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-XP №045492, виданого Ордівською сільською радою 22.08.2001 р., у власності ФОП ОСОБА_3 перебувають земельні ділянки загальною площею 5,76 га, що розташовані на території Олександрівської сільської ради, передані позивачу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп.266.7.2 п. 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС України у Харківській області винесено податкові повідомлення рішення:

- №51523-13 від 06.03.2018 р., яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 7276,80 грн.;

- №51524-13 від 06.03.2018 р., яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 10256,00 грн.

Позивач не погодившись із винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями - рішеннями оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України. За результатами розгляду скарги рішенням ДФС України від 30.08.2018 р. №13125/3/99-99-11-0201-14 скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення залишено без змін.

Однак, на думку позивача, спірні нежитлові приміщення, що розташовані за адресою Харківська область, Валківський район, с. Корсунове, вул. Лісова, буд. 6, 7 та належать позивачу на праві власності, не є об'єктами оподаткування, відповідно до п.п. "ж" п.п 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, оскільки використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відтак, вважаючи податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд наголошує на такому.

Відповідно до приписів ст.265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Суд зазначає, що за приписами ст. 30 Податкового кодексу України встановлено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Відповідно до пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Відповідно до положень пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробниками сільськогосподарської продукції визнаються юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Як встановлено в ході судового розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, основним видом діяльності позивача є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; допоміжна діяльність у рослинництві; неспеціалізована оптова торгівля, а нежитлові будівлі, що належать позивачу на праві власності, використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, є телятниками, що підтверджується актом прийму-передачі майна від 20.03.2007 року та рішенням Олександрівської сільської ради №7 від 27.03.2007 р.

При цьому, суд зазначає, що представником відповідача в цілому не заперечувався той факт, що позивач здійснює господарську діяльність шляхом вирощування зернових культур, проте, вважає, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні п.п.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Суд звертає увагу на те, що визначення "сільськогосподарський товаровиробник, які містяться у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено самим пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Таким чином, у даному випадку до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст. 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність суперечності щодо змісту поняття "сільськогосподарський товаровиробник" у Законі України "Про сільськогосподарський перепис" та Податковому кодексі України, оскільки визначення підпункту14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України має чітко обмежену сферу застосування, отже, для інших випадків мають бути застосовані субсидіардно норми інших законів в силу приписів п. 5.3 ст. 5 ПК України.

Жодних обмежень стосовно застосування пільг до суб'єктів оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, правові норми ст. 266 ПК України не містять, а відтак поширюються на юридичних та фізичних осіб.

Окрім того, Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06) було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 3.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства та практику Європейського Суду з прав людини, суд приходить до висновку, що у позивача не виникло обов'язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, оскільки позивач є сільськогосподарським товаровиробником та використовує нежитлове приміщення безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Посилання відповідача, що позивач не підпадає під визначення сільськогосподарський товаровиробник, а тому не може бути особою, на яку розповсюджуються пільги по сплаті податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до норм Податкового кодексу України вимога про те, що сільськогосподарський товаровиробник має бути юридичною особою стосується платників єдиного податку 4 групи. Для всіх інших правовідносин сільськогосподарським товаровиробником може бути як фізична так і юридична особа, яка є платником єдиного податку, так і та, що знаходиться на загальній системі оподаткування.

Відтак, оскільки належні позивачу на праві власності нежитлові будівлі, а саме, площею 454,7 кв.м, розташованої за адресою Харківська область, Валківський район, с. Корсунове, вул. Лісова, буд. 7 та площею 641,0 кв.м., розташованої за адресою Харківська область, Валківський район, с. Корсунове, вул. Лісова, буд. 6, використовуються позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, а тому, в даному випадку зазначені будівлі не є об'єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Трудова, буд. 1,с. Олександрівка, Валківський район, Харківська область, 63054, код НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області №51523-13 та №51524-13 від 06.03.2018 р.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Трудова, буд. 1,с. Олександрівка, Валківський район, Харківська область, 63054, код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2018 року.

Суддя Д.А. Волошин