Справа № 201/5615/18(2-а/201/164/2018)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

28 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 201/5615/18(2-а/201/164/2018)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в м. Дніпро апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2018 року (суддя Федоріщев С.С., м. Дніпро, повний текст складено 22.08.2018 року) у справі № 201/5615/18 (2-а/201/164/2018) за позовом ОСОБА_1 до Старшого інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Яворського Ігоря Костянтиновича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

24.05.2018 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Старшого інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Яворського І.К. (далі по тексту - відповідач), в якому просила визнати незаконними дії відповідача щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП; визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення АР № 790750 від 15.05.2018 року винесену відповідачем; закрити провадження у справі за відсутністю в діях правопорушення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, як зацікавлена особа, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що інспектором патрульної поліції 15.05.2018 року було помічено транспортний засіб Lexus RX350 номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, та який в м. Дніпрі по вул. Якова Самарського в районі будинку № 2 стояв на паркувальному майданчику біля тротуару з пішохідним рухом задньою частиною ТЗ, чим не виконала вимоги таблички 7.6.4, п. 15.5 та 15.6, чим скоїла правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. При складанні постанови про адміністративне правопорушення позивачу було роз'яснено її права, зокрема право та строки на оскарження постанови. Порушення виявлене особисто поліцейським та під час перевірки реєстраційних документів здійснено розгляд справи на місці. Апелянт вказував, що постанова про адміністративне правопорушення складена без порушень, чітко описано правопорушення, яке було скоєне позивачем.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що справа про адміністративне правопорушення розглянута не повно, без додержання вимог статей 276, 278, 280 КУпАП. Суд першої інстанції вказував, що при розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з'ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд першої інстанції вказував, що в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги ПДР, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших учасників дорожнього руху.

Матеріалами справи встановлено, що Старшим інспектором ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Яворським І.К. 15.05.2018 року стосовно ОСОБА_1 було складено постанову серії АР № 790750, відповідно до якої, ОСОБА_1, здійснила стоянку транспортного засобу Lexus RX350 державний номер НОМЕР_2, на паркувальному майданчику біля тротуару з пішохідним рухом задньою частиною ТЗ, чим не виконала вимоги таблички 7.6.4 п. 15.5 та 15.6 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. ОСОБА_1 постанову підписала з зауваженням, вказала, що з нею не згодна, отримала її копію.

Як вбачається з відеозапису, здійсненого Інспектором та наявного в матеріалах справи, не підтверджується вчинення ОСОБА_1 дій, описаних у постанові. На відеозаписі, здійсненого Інспектором, зафіксовано лише процедуру складання постанови про адміністративне правопорушення, вручення її позивачу, не зафіксовано саме правопорушення. З відеозапису не вбачається наявність на місці складання постанови таблички 7.6.4 п. 15.5 та 15.6 Правил дорожнього руху, не видно повністю транспортний засіб Lexus RX350 державний номер НОМЕР_2 та те, як він стоїть. ОСОБА_1 заперечує проти порушення та пояснює, що ним не вчинялось адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, відсутні пояснення свідків, відсутні будь-які зафіксовані докази технічними засобами. Обов'язок доказування покладається на суб'єкта, який виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно пунктів 15.1, 15.2, 15.5, 15.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). Ставити транспортні засоби під кутом до краю проїзної частини дозволяється в місцях, де це не буде перешкоджати руху інших транспортних засобів. Біля тротуарів або інших місць із пішохідним рухом ставити транспортні засоби під кутом дозволяється лише передньою частиною, а на підйомах - тільки задньою частиною. Стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличкою 7.6.1, дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2-7.6.5 - легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 здійснила стоянку автомобілем Lexus RX350 державний номер НОМЕР_2 порушуючи пункти 15.1, 15.2, 15.5, 15.6 Правил дорожнього руху. Не вбачається, що на місце стоянки автомобіля, розповсюджувалась дія таблички 7.6.4, та взагалі наявність цієї таблички на паркувальному майданчику де ОСОБА_1 здійснила стоянку автомобілем.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Колегія суддів зазначає, що до повноважень інспектора патрульної поліції входить виявлення, фіксування та винесення санкції за адміністративне правопорушення, вчинене водіями при керуванні транспортним засобом, при порушенні обов'язкових норм КУпАП чи інших правил.

Обов'язок доказування правомірності винесення оскаржуваного рішення покладається на суб'єкта владних повноважень, чого Інспектором та Департаментом патрульної поліції не здійснено.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 286, 315, 316 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2018 року у справі № 201/5615/18 (2-а/201/164/2018) - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник