Справа № 1340/5705/18
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/5705/18
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

в адміністративній справі

12 грудня 2018 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Москаль Р.М. перевірив матеріали позовної заяви публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Львівгаз» до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

27.11.2018 в канцелярію Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Львівгаз», подана та підписана від імені позивача представником/адвокатом Зіньковською Н.В., до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича. Позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.11.2018 в частині стягнення з ПАТ «Львівгаз» основної винагороди приватного виконавця в розмірі 533664,64 грн.;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. щодо винесення розрахунку основної винагороди приватного виконавця від 16.11.2018;

- зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. усунути порушення (поновити порушене право ПАТ «Львівгаз») шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.11.2018 в частині стягнення з ПАТ «Львівгаз» основної винагороди приватного виконавця в розмірі 533664,64 грн.;

- зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. усунути порушення (поновити порушене право ПАТ «Львівгаз») шляхом скасування розрахунку основної винагороди приватного виконавця від 16.11.2018.

За наслідками автоматизованого розподілу, який відбувся 27.11.2018, для розгляду справи № 1340/5705/18 визначений головуючий суддя Москаль Р.М. В період з 28.11.2018 по 07.12.2018 суддя Москаль Р.М. перебував на лікарняному, тому матеріали цього позову передано на розгляд судді в перший робочий день після одужання - 10.12.2018 (понеділок).

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви в тому числі з'ясовує, чи:

- належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою цієї статті визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до приписів статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 339 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суди розглядають у порядку господарського судочинства скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо виконання судових рішень господарських судів.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 2 цієї статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Зі змісту позовної заяви публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Львівгаз» та долучених до неї документів вбачається, що позивач є боржником у виконавчому провадженні ВП № 57701841, а отже - стороною цього виконавчого провадження. Це виконавче провадження відкрите з метою примусового виконання наказу господарського суду Львівської області № 914/4192/15 від 05.07.2016. В оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №57701841 від 15.11.2018 приватний виконавець серед інших рішень також постановив стягнути з боржника основну винагороду в розмірі 533664,64 грн., а також скерував боржнику розрахунок цієї винагороди.

Отже, позивач (боржник у виконавчому провадженні) оскаржує:

- рішення виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення господарського суду в частині, що стосується стягнення з нього (боржника) основної винагороди приватного виконавця;

- дії приватного виконавця щодо розрахунку суми цієї винагороди, вчинені в межах згаданого виконавчого провадження.

З огляду на наведені положення статті 287 КАС України, 339 ГПК України, частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII суддя дійшов висновку, що цей спір щодо правомірності дій та рішень виконавця щодо виконання наказу господарського суду підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Оцінюючи посилання позивача на норму частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII як на підставу для звернення з цим позовом до адміністративного суду, суддя керується такими міркуваннями:

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження є визначеною законодавством процедурою:

- примусового виконання судових рішень як завершальна стадія судового провадження;

- примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб).

Перелік рішень та виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню цього Закону, а також органів (посадових осіб), що вправі видавати такі рішення/виконавчі документи містить частина перша статті 3 Закону № 1404-VIII:

1) виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчі написи нотаріусів;

4) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Аналіз наведених вище положень дозволяє провести класифікацію виконавчих документів/рішень, що підлягають примусовому виконанню, за суб'єктом їх прийняття:

1) судові органи (суди);

2) інші органи (посадові особи), зокрема державні та приватні виконавці.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначає розділ Х Закону України «Про виконавче провадження», що складається з однієї статті (стаття 74).

В статті 74 Закону № 1404-VIII законодавець в тому числі:

- визначив процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в адміністративному порядку (до начальника відділу ДВС);

- розмежував юрисдикцію судів щодо розгляду справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця.

При цьому розмежування юрисдикції судових справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця проведено з огляду на суб'єкта (суд або інші органи/посадові особи), що прийняв рішення, в процесі примусового виконання котрого виник спір:

І. рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).

Порядок здійснення судового контролю за виконанням рішень в господарських справах врегульовано Розділом VI «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ» ГПК України (статті 339-345). Господарський суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, розглядає скарги сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ухваленого ним (господарським судом) судового рішення. За наслідками розгляду скарги господарський суд постановляє відповідну ухвалу.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням рішень в цивільних справах врегульовано Розділом VII «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ» ЦПК України (статті 447-453). Місцевий загальний суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, розглядає скарги сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ухваленого ним (судом) судового рішення. За наслідками розгляду скарги місцевий загальний суд постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до положень статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється двома шляхами:

1) шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений адміністративним судом строк звіт про виконання судового рішення;

2) в порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, - тобто шляхом вирішення адміністративним судом позовів з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Системне тлумачення частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII у її взаємозв'язку з наведеними положеннями процесуальних кодексів (ГПК України, ЦПК України, КАС України) дозволяє зробити висновок, що судовий контроль за виконавчим провадженням як завершальною стадією судового процесу (виконанням судового рішення) здійснює той суд (місцевий загальний, господарський чи адміністративний), який постановив судове рішення та видав виконавчий документ. Цей судовий контроль охоплює всі стадії виконавчого провадження - від його відкриття до закінчення, зокрема і прийняття рішень про стягнення виконавчого збору, основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів тощо.

ІІ. рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону №1404-VIII).

Встановлення змісту і граматичної структури тексту нормативно-правового акта, зокрема частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII, за допомогою синтаксичного розбору речення, дозволяє зробити висновок, що це просте двоскладне речення, в якому граматичну основу становлять підмет «рішення, дії чи бездіяльність» та складений присудок «можуть бути оскаржені». Словосполучення «щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб)» є другорядним членом речення - додатком до підмета, що уточнює його. Словосполучення «у тому числі постанов […] штрафів» - це другорядні однорідні члени речення, що несуть конкретизуюче смислове навантаження до додатка «щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб)». Відсутність цих однорідних членів не призводить до втрати смислу речення, а лише зменшує рівень деталізації його змісту; в свою чергу відсутність додатка спотворює зміст речення. Отже, додаток «щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб)» конкретизує підмет «рішення, дії чи бездіяльність», а другорядні однорідні члени речення «постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів» уточнюють додаток, а не підмет. Про правильність такого розбору додатково свідчать застосовані відмінкові закінчення родового відмінка множини іменників додатка «рішень…» та уточнення додатка «постанов…», на відміну від називного відмінку іменників підмета «Рішення, дії чи бездіяльність…».

Цей синтаксичний аналіз доводить, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів у тексті частини другої статті 74 Закону №1404-VIII є одним із різновидів «рішень інших органів (посадових осіб)».

Суддя враховує, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів можуть бути прийняті в процедурі примусового виконання перелічених у статті 3 Закону №1404-VIII виконавчих документів/рішень, виданих різними суб'єктами - як судами, так і іншими органами (нотаріусами, комісіями по трудових спорах та іншими органами (посадовими особами).

Таким чином, процедура оскарження таких постанов залежить від того, чи прийняті вони в процедурі примусового виконання судових рішень - і в таких випадках відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення оскаржуються до суду, який видав виконавчий документ, чи в процедурі примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто виконавчих документів, прийнятих іншими (окрім суду) суб'єктами - і в цих випадках відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду.

Тобто вказані норми (частина перша та частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII) регулюють оскарження рішень та дій виконавця у різних за своєю правовою природою (та суб'єктом прийняття виконавчих документів) виконавчих провадженнях - щодо примусового виконання судових рішень та щодо примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб). Відповідно, законодавець в такий спосіб розмежував юрисдикцію судів щодо розгляду справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця.

Отже, на підставі частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішення інших (окрім суду) органів (посадових осіб), не судового рішення.

Наведені міркування дозволяють зробити висновок, що вирішення спору про правомірність постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнятої у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення господарського суду на підставі виданого ним наказу відповідно до частини першої статті 74 № 1404-VIII належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, тобто господарського суду та сфери здійснення ним судового контролю за виконанням свого рішення.

Водночас постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнята у виконавчому провадженні щодо примусового виконання наказу господарського суду за умови, що:

- не буде скасована господарським судом в процесі здійснення ним судового контролю за виконанням власного рішення;

- не буде виконана боржником добровільно, -

може бути належною підставою для відкриття нового (окремого) виконавчого провадження. В цьому випадку спори щодо рішень, дій чи бездіяльності виконавця щодо примусового виконання цієї постанови (як одного із видів рішень «інших органів (посадових осіб)») належать до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на це суддя вважає, що для вирішення питання про юрисдикцію суду щодо цього позову слід застосовувати положення частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 170, 241, 243, 248, 256, 294, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суддя -

У Х В А Л И В:

відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Львівгаз» до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

Роз'яснити позивачу його право звернутися до господарського суду Львівської області зі скаргою на рішення/дії приватного виконавця в порядку статті 339 Господарського процесуального кодексу України.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги у п'ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Москаль Р.М.