Справа № 812/1298/18
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року справа №812/1298/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Шишова О.О.,суддів Сіваченка І.В.,Блохіна А.А., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2., представника відповідача Борщової О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 р. у справі № 812/1298/18 (головуючий І інстанції Є.О. Кисельова), яке складено в повному обсязі 17 серпня 2018 року у м.Сєвєродонецьку Луганської області, за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП-ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач) у якому просив суд визнати податкові повідомлення-рішення від 09.01.2018 №№ 4, 4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), прийнятих ГУ ДФС у Луганській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, протиправними та скасувати.

В обґрунтуванні позову зазначив, що податкові повідомлення-рішення від 09.02.2018 №№ 4, 4, прийняті ГУ ДФС у Луганській області відносно позивача, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки при прийнятті вказаних рішень відповідачем порушено процедуру проведення фактичної перевірки а порушення, зафіксовані в акті фактичної перевірки від 16.12.2017року , не відповідають дійсності.

Позивач зазначає, що працівниками ГУ ДФС у Луганській області на підставі наказу від 06.12.2017, № 819, проведена фактична перевірка, яка оформлена актом перевірки від 16.12.2018року та за результатами якої складені спірні податкові повідомлення-рішення. Вказана перевірка здійснена поза межами офісу ФОП ОСОБА_1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та направлення на перевірку, видані ревізорам у строк до 10 діб, станом на 16.12.2017 вичерпали строк, у зв'язку з чим ревізори не мали права здійснювати перевірку 16.12.2017.

Акт, складений за результатами вказаної перевірки, не містить реєстраційного номеру та не вручено своєчасно позивачу, що позбавило його можливості надати заперечення на акт перевірки. Спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі постанови правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», яка втратила чинність з 05.01.2018.

Суд першої інстанції в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки та скасування податкових повідомлень-рішень відмовив.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем у ході фактичної перевірки, за період: з 07.12.2017 по 16.12.12.2017 контролюючому органу не були надані в повному обсязі документи, необхідні для проведення перевірки. Тобто не виконано обов'язку, встановленого статтею 85 ПК України, тому відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.01.2018 № 4. Також позивачем були порушені вимоги пунктів 5, 9 ст.3, 5 Закону № 265/95-ВР, а саме: не забезпечено щоденного друкування на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних чеків за період: з 05.04.2017 по 25.10.2017 на загальну суму 408105 грн. та не забезпечено проведення розрахунків за 07.04.2017 рік з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку її ведення, а також не забезпечено відповідності загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, у зв'язку з чим відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення рішення від 09.01.2018 № 4, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1, штрафні санкції, передбачені указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95.

Не погодившись з таким рішенням, ФОП-ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки поясненням свідків, правомірності дій посадових осіб податкового органу під час проведення перевірки. Вважав, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновків про підтвердження порушення вимог п.85.2 ст.85 ПК України, щодо ненадання документів для перевірки та як наслідок безпідставно прийняв податкове повідомлення-рішення від 09.02.2018 № 4. Також суд невірно трактував матеріальне право з приводу наявності порушень, передбачених пунктами 5, 9 ст.3, 5 Закону № 265/95-ВР щодо незабезпечення щоденного друкування на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних чеків та як наслідок, безпідставно прийняв податкове повідомлення-рішення від 09.02.2018 №4.

Позивач вважав, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню. Просив ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Представники відповідача вважали, що факти порушень з боку ОСОБА_1 підтверджені під час розгляду в суді першої інстанції. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1, є фізичною особою-підприємецем, 19.06.2006 зареєстрований державним реєстратором, як суб'єкт підприємницької діяльності під № 3083, та є платником єдиного податку, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.03.2018 № , витягом з реєстру платників єдиного податку від 05.05.2018 (том 1 арк. спр. 19-23).

На підставі підпунктів 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8, 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11, 20.1.13 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2, 80.2.4 пункту 80.2 статті 80, пункту 80.4 статті 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями), положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (зі змінами та доповненнями), Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодових алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995-ВР № 222-VII (зі змінами та доповненнями), Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222- VIІІ з метою контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, на підставі наказу від 06.12.2017 № 819 «Про проведення фактичної перевірки», направлень від 06.12.2017 №№ 752, 753, 754 проведено фактичну перевірку офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2), результати якої оформлені актом від 16.12.2018, що зареєстрований в журналі реєстрації актів та довідок про результати перевірок 18.12.2017 за № 0076/12/32/14/04/НОМЕР_4/448 та в журналі реєстрації матеріалів перевірки відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок ГУ ДФС у Луганській області (том 3 арк. спр. 28-34).

Вказаний наказ про призначення перевірки та направлення на перевірку вручений ФОП ОСОБА_1 особисто 07.12.2017 до початку проведення фактичної перевірки, що підтверджується підписом позивача на вказаних документах (том 2 арк. спр.40-43), та в судовому засіданні позивачем даний факт не заперечувався.

Оглядом вказаних документів встановлено, що ці документи оформлені у відповідності до вимог статті 81 ПК України, тобто наказ від 06.12.2017 № 819 та направлення на перевірку від 06.12.2017 №№ 752,753,754 містять відомості щодо: дати видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку, а також підписані керівником та скріплені печаткою контролюючого органу.

07.12.2017 в ході проведення ревізорами ГУ ДФС у Луганській області фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1, позивачем до перевірки надано: книгу обліку розрахункових операцій № Р/1 від 15.03.2017, реєстраційне посвідчення РРО № від 13.03.2017, довідку опломбування РРО від 15.03.2017 (том 2 арк. спр. 35).

Вказані вище обставини не є спірними по справі, спірним по справі, є питання:

- правомірності дій посадових осіб податкового органу під час проведення перевірки;

- правильності висновків податкового органу щодо наявності порушення вимог ст.85 ПК України, щодо ненадання документів для перевірки та як наслідок прийняття податкового повідомлення-рішення від 09.02.2018 № 4;

- правильності висновків податкового органу щодо наявності порушень, передбачених пунктами 5, 9 ст.3, 5 Закону № 265/95-ВР щодо незабезпечення щоденного друкування на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних чеків та як наслідок, прийняття податкового повідомлення-рішення від 09.02.2018 №4.

Так, позивач зазначав, що суд першої інстанції не надав оцінки поясненням позивача, що перевірка була проведена не в офісі ОСОБА_1 а біля центрального отелю міста. Не взяті до уваги пояснення про те, що ОСОБА_1 надав всі витребувані у нього документи. Крім того не взяті до уваги пояснення ревізоров, які пояснили, що всі документи які вимагали податківці були надані їм надані.

Представники відповідача у судовому засіданні пояснювали, що 07.12.2017 року за адресою офісу ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 було пред'явлено службове посвідчення перевіряючи, направлення на проведення перевірки та наказ. На запит про надання документів ОСОБА_1 відмовився від їх надання в усній формі.

З приводу врахування судом першої інстанції пояснень позивача та свідків, суд апеляційної інстанції зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 ПК України визначено порядок проведення фактичної перевірки.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 81.1 стаття 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Статтею 86 ПК України визначено порядок оформлення результатів перевірок.

Так, пунктом 86.1 цієї статті закріплено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати. Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження). У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказ, на проведення перевірки, та направлення на перевірку оформлені у відповідності до вимог п.81.1 ст. 81 ПК України, які до початку проведення перевірки вручені під підпис особисто ФОП ОСОБА_1, тому суд дійшов висновку, що податковим органом у відповідності до вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, правомірно розпочато вказану вище перевірку.

Пунктом 85.2 статті 85 цього ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктами 85.6 та 85.7 цієї статті встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис. Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

З аналізу наведених норм слідує, що після початку проведення перевірки у платника податків виникає обов'язок надати усі документи, необхідні для проведення перевірки, а у разі відмови платника податків надати документи контролюючим органом складається акт відмови наданні документів у довільній формі.

В акті перевірки від 16.12.2018 року зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання документів для проведення перевірки (т.1 а.с.42)

У судовому засіданні представники відповідача зазначали, що, що ревізорами ГУ ДФС у Луганській області, які проводили фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1, протягом часу, відведеного наказом від 06.12.2017 № 819 для проведення перевірки, пропонувалося позивачу надати усі документи, необхідні для перевірки. Проте, позивачем, безпосередньо після початку перевірки не було надано всіх запитуваних документів, необхідних для проведення перевірки, у зв'язку з чим перевірку проведено та висновки зроблені на підставі тих документів, що були надані позивачем 07.12.2017 року.

У судовому засіданні представник позивача зазначала, що під час допиту свідків - ревізорів у суді першої інстанції були наявні процесуальні порушення, полягали в тому, що вони підказували один одному обставини справи та допитувалися

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги таке посилання, оскільки в матеріалах справи наявні письмові докази, а саме акт перевірки, у якому зафіксований факт відмови від надання документів, наказ, направлення на проведення перевірки, яких достатньо для зробленого висновку про наявність порушення вимог п.85.2 ст.85 ПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що у подальшому позивачем була надана книга обліку розрахункових операцій № Р/1 від 15.03.2017, реєстраційне посвідчення РРО № від 13.03.2017, довідка опломбування РРО від 15.03.2017.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції який зазначив, що оскільки ФОП ОСОБА_1 07.12.2017 на вимогу контролюючого органу частково надані документи, при дослідженні яких ревізорами ГУ ДФС у Луганській області встановлені порушення щодо незабепечення щоденного друкування на реєстраторі розрахункових операцій фіскальних звітних чеків, та станом на час завершення проведення фактичної перевірки позивача (16.12.2017) решта документів, необхідних для проведення перевірки, ФОП ОСОБА_1 не надано відповідачу, тому ГУ ДФС у Луганській області правомірно встановлено порушення вимог п.85.2 ст.85 ПК України. Крім того, правомірно проведено перевірку та зроблено висновки на підставі документів, що були надані до перевірки ФОП ОСОБА_1

З приводу посилань апелянта на те, що акт перевірки від 16.12.2017, отримано ФОП ОСОБА_1 лише у травні 2018 року, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості вчасно подати заперечення на акт, суд апеляційної інстанції відноситься критично.

Як вбачається з матеріалів справи акт фактичної перевірки від 16.12.2017 направлений позивачу за адресою реєстрації місця проживання, який отримано батьком позивача 22.12.2017 (том 2 арк. спр. 20).

У пункті 42.2. ст.42 ПК України закріплено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Тобто законодавець закріпив два випадки, коли платнику податків вважаються належним чином врученими документи:

- надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення;

- особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (що і було зроблено відповідачем).

Пунктом 86.5 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те,що акт фактичної перевірки від 16.12.2017, вручений 22.12.2017 батьку позивача, тому суд дійшов висновку, що відповідачем виконано вимоги статті 42 Податкового кодексу України, та позивач був обізнаний про направлення та вручення акту, у зв'язку з чим мав право подати відповідні заперечення на акт перевірки, висловивши незгоду по суті виявлених порушень в ході перевірки.

Щодо посилань апелянта, що відповідачем не складено акту відмови від підпису та отримання позивачем акту перевірки від 16.12.2017, та акт, складений 18.12.2017 № 590/12-32-14-04/НОМЕР_2 про відмову від отримання та підпису акту від 16.12.2017, не може бути належним доказом підтвердження факту відмови ФОП ОСОБА_1 від отримання акту фактичної перевірки саме від 16.08.2017, оскільки зі змісту акту вбачається, що акт про вказану відмову, містить посилання на відмову від отримання та підпису акта від 18.12.2017 № 590/12-32-14-04/НОМЕР_2.

Пунктом 86.5 ПК України закріплено, що у разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

Актом фактичної перевірки від 16.12.2017 вбачається, що у розділі 4.5 зазначено про відмову від підпису та отримання акту перевірки, та акт відмови від 16.12.2017, складений 18.12.2017 № 590/12-32-14-04/НОМЕР_2, також фіксує факт відмови позивача від отримання саме акту фактичної перевірки від 16.12.2017, у зв'язку з чим зазначенні вище посилання представника позивача судом визнаються необґрунтованими.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 у телефонному режимі повідомлено про необхідність прибути до приміщення ГУ ДФС у Луганській області з метою ознайомлення зі змістом акту фактичної перевірки від 16.12.2017 та отримання другого примірника акту, який зареєстровано в журналі реєстрації актів та довідок про результати перевірок 18.12.2017 за № 0076/12/32/14/04/НОМЕР_4/448 та в журналі реєстрації матеріалів перевірки відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок ГУ ДФС у Луганській області (том 3 арк. спр. 28-34). Проте, позивач в ході телефонної розмови позивач відмовився від отримання акту в приміщенні податкового органу, тому акт фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 16.12.2018 одразу направлено поштою на адресу позивача, який отримано батьком позивача 22.12.2017.

Відповідачем складено акт від 16.12.2017 про відмову отримання та підпису акта перевірки та другий примірник акту фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 16.12.2017 направлено на адресу позивача поштою, тому суд дійшов висновку, що відповідачем вчинено дії щодо складання зазначеного акту про відмову отримання та підпису акта перевірки у відповідності до вимог статті 86 ПК України.

Щодо посилань апелянта на те, що примірник акту фактичної перевірки від 16.12.2017, отриманий позивачем, не містить дати реєстрації даного акту в органі ДПС, тому даний документ не має юридичної сили, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами пункту 86.5 статті 86 ПК України визначено, що акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Акт фактичної перевірки від 16.12.2017, зареєстрований 18.12.2017 в журналі реєстрації актів та довідок про результати перевірок в журналі реєстрації матеріалів перевірки відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок ГУ ДФС у Луганській області (том 3 арк. спр. 28-34), якому присвоєно № 0076/12/32/14/04/НОМЕР_4/448, та зміст зазначеного акту співпадає зі змістом акту, що направлений та вручений ФОП ОСОБА_1 Факт тотожності примірників акту фактичної перевірки від 16.12.2017, що наявний у податкового органу, акту, наявного у ФОП ОСОБА_1, позивачем не заперечувався.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що примірники акту фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 16.12.2017, ідентичні за змістом та вказаний акт зареєстрований в журналі реєстрації актів та довідок про результати перевірок в журналі реєстрації матеріалів перевірки відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок ГУ ДФС у Луганській області 18.12.2017, тому відсутні підстави вважати вказаний акт таким, який не має юридичної сили, лише через те, що не містить дати та номер реєстрації акту у податковому органі, на примірнику, що вручений позивачу.

З приводу посилань апелянта на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення мають бути скасовані судом, оскільки відповідачем грубо порушено процедуру проведення перевірки а саме: перевірку проведено не за місцем знаходження офісу ФОП ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції до уваги не приймається.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що фактичну перевірку за адресою: АДРЕСА_1, провести за місцем знаходження офісу ФОП ОСОБА_1, не видалося можливим з об'єктивних причин, оскільки приміщення офісу займала певна особа, через присутність якої, ФОП ОСОБА_1 не міг допустити ревізорів до перевірки саме у приміщенні офісу, у зв'язку з чим перевірку відповідачем проведено на подвір'ї будинку (біля приміщення офісу).

Також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допустив контролюючий орган до початку проведення фактичної перевірки та надав ревізорам для дослідження документи, необхідних для проведення перевірки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що фактичну перевірку проведено відповідно до наказу від 06.12.2017 № 819 та направлень на перевірку, які оформлені у відповідності до вимог п. 81.1 ст. 81 ПК України, до початку проведення перевірки вручені під підпис особисто, тому суд дійшов висновку, що податковим органом у відповідності до вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, правомірно розпочато вказану вище перевірку.

При цьому, суд зазначає, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю. Тобто, платник, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного суду у постанові від 13.03.2018 у справі № 804/1113/16.

Щодо посилань апелянта на те, що направлення на перевірку містять дату початку проведення перевірки з 07.12.2017, і дійсні 10 діб, проте перевірку завершено у вихідний день - 16.12.2017 та направлення на перевірку у вказаний день були не дійсні, у зв'язку з чим ревізори діяли всупереч вимогам ст.81 ПК України, судом визнаються незмістовними з огляду на те, що наказом про проведення перевірки від 06.12.2017 № 819 та направленнями на перевірку №№ 752, 753, 754 чітко визначено строк проведення перевірки, а саме -10 діб, та дату початку проведення перевірки - 07.12.2017. Таким чином, направлення видані строком на 10 діб.

Перевірку розпочато 07.12.2017 та завершено 16.12.2017, тобто у строк, визначений наказом та направленнями на перевірку, а саме перевірку проведено протягом 10 діб. При цьому, вимоги статті 81 ПК України не містять обмежень та обов'язку щодо закінчення проведення перевірки виключно у робочий день та неможливості проведення і оформлення результатів перевірки актом перевірки у вихідний день. Дана стаття встановлює лише строки проведення фактичної перевірки, а саме - не більше 10 діб, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем проведено фактичну перевірку позивач у строки, визначені вимогами статті 81 ПК України.

Щодо посилань представника позивача на те, що оскаржувані податкові-повідомлення-рішення підлягають скасуванню, оскільки підставою для прийняття цих рішень ГУ ДФС у Луганській області зазначено акт перевірки від 18.12.2017 № 0076/12/32/14/04/НОМЕР_4/448, замість акту фактичної перевірки від 16.12.2017, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом раніше, акт фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 16.12.2018 зареєстрований 18.12.2017 в журналі реєстрації актів та довідок про результати перевірок в журналі реєстрації матеріалів перевірки відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок ГУ ДФС у Луганській області (том 3 арк. спр. 28-34), якому присвоєно № 0076/12/32/14/04/НОМЕР_4/448. Тобто, факт реєстрації 18.12.2017 саме акту перевірки від 16.12.2017 підтверджено вказаними журналами.

Акт фактичної перевірки від 16.12.2017 зареєстрований у журналах, вказаних вище, 18.12.2017 під номером 0076/12/32/14/04/НОМЕР_4/448, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення складені саме на підставі висновків, викладених податковим органом у акті перевірки від 16.12.2017, тому вказана обставина, не може бути підставою для скасування спірних рішень, оскільки дата та номер акту, зазначені в якості підстави прийняття рішень, не спростовують фактів, встановлених порушень відповідачем під час фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1

Вирішуючи правомірність прийняття ГУ ДФС у Луганській області податкових повідомленнь рішень від 09.01.2018 №№ 4, 4 судом встановлено наступне.

Фактичною перевіркою ФОП ОСОБА_1 ревізорами ГУ ДФС у Луганській області досліджено: книгу обліку розрахункових операцій від 15.03.2017 № 2Р/1 та встановлено 14 фактів не забезпечення щоденного друкування фіскальних чеків (Z-звітів), що є порушенням пункту дев'ятого статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: Z-звіт № 4 роздрукований 05.04.2017 (попередній Z-звіт № 3 роздрукований 02.04.2017, наступний Z-звіт № 5 роздрукований 06.04.2017); Z-звіт № 6 роздрукований 08.04.2017 (попередній Z-звіт № 5 роздрукований 06.04.2017, наступний Z-звіт № 7 роздрукований 11.04.2017); Z-звіт № 10 роздрукований 15.04.2017 (попередній Z-звіт № 9 роздрукований 13.04.2017, наступний Z-звіт № 11 роздрукований 18.04.2017); Z-звіт № 16 роздрукований 28.04.2017 (попередній Z-звіт № 15 роздрукований 26.04.2017, наступний Z-звіт № 17 роздрукований 28.04.2017); Z-звіт № 28 роздрукований 22.05.2017 (попередній Z-звіт № 27 роздрукований 19.05.2017, наступний Z-звіт № 29 роздрукований 22.05.2017); Z-звіт № 32 роздрукований 29.05.2017 (попередній Z-звіт № 31 роздрукований 27.05.2017, наступний Z-звіт № 33 роздрукований 01.06.2017); Z-звіт № 33 роздрукований 01.06.2017 (попередній Z-звіт № 32 роздрукований 29.05.2017, наступний Z-звіт № 34 роздрукований 01.06.2017); Z-звіт № 43 роздрукований 21.06.2017 (попередній Z-звіт № 42 роздрукований 15.06.2017, наступний Z-звіт № 44 роздрукований 21.06.2017); Z-звіт № 58 роздрукований 14.07.2017(попередній Z-звіт № 57 роздрукований 12.07.2017, наступний Z-звіт № 59 роздрукований 14.07.2017); Z-звіт № 77 роздрукований 13.08.2017 (попередній Z-звіт № 76 роздрукований 11.08.2017, наступний Z-звіт № 78 роздрукований 14.08.2017); Z-звіт № 84 роздрукований 22.08.2017 (попередній Z-звіт № 83 роздрукований 19.08.2017, наступний Z-звіт № 85 роздрукований 22.08.2017); Z-звіт № 86 роздрукований 24.08.2017 (попередній Z-звіт № 85 роздрукований 22.08.2017, наступний Z-звіт № 87 роздрукований 24.08.2017); Z-звіт № 117 роздрукований 14.10.2017 (попередній Z-звіт № 116 роздрукований 11.10.2017, наступний Z-звіт № 118 роздрукований 14.10.2017); Z-звіт № 122 роздрукований 25.10.2017 (попередній Z-звіт № 121 роздрукований 21.10.2017, наступний Z-звіт № 123 роздрукований 25.10.2017).

Таким чином, встановлено не оприбуткування у книзі обліку розрахункових операцій готівкових коштів у день їх фактичного надходження на підставі фіскальних чеків, записи в книзі внесено несвоєчасно, загальна сума не оприбуткованих коштів складає 408105 грн.

Відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення форми «С»: від 09.01.2018 № 4 про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів (код платежу 21080900) у розмірі 2040525 грн. ( том 1 арк.спр. 25); від 09.01.2018 № 4 про адміністративні штрафи та інші санкції (нарах.коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ ДФС (код платежу 21081100) у розмірі 510 грн. (том 1 арк. спр. 27).

Відносини, що виникають у сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій у торгівлі, громадського харчування та послуг, а також відповідальність за порушення ведення касових операцій у національній валюті в Україні, регулює Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, постанова Правління Національного банку України від 15.12.2004 N 637, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р.за N 40/10320 «;Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», указ Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 та Податковий кодекс України.

За приписами пунктів першого, п'ятого, дев'ятого та тринадцятого статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг » від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР) суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; щоденно друкувати на реєстратора з розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій; забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Проаналізувавши наведені норми суд апеляційної інстанції вважає, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі, зокрема, при наданні послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму надання послуги через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, а у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення та забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Тобто, даною нормою чітко закріплено порядок проведення суб'єктами господарювання розрахункових операцій на повну суму надання послуг через реєстратори розрахункових операцій та проведення розрахунків з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій, а також забезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Висновок суду першої інстанції також узгоджується з правовою позицією Верховного суду, який у рішенні від 13 листопада 2018 року по справі 804/5253/18 у п.15 зазначив, що .у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО та невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність.

Відповідно до пункту шістнадцятого цієї статті у разі виявлення несправностей реєстратора розрахункових операцій, а також пошкодження засобів контролю протягом робочого дня, в якому виявлено несправності чи пошкодження, письмово або засобами електронного зв'язку в довільній формі повідомити центр сервісного обслуговування, а також протягом двох робочих днів після дня виявлення несправностей чи пошкодження письмово або засобами електронного зв'язку в довільній формі повідомити про це контролюючий орган, у якому суб'єкт господарювання зареєстрований платником податків.

Згідно статті п'ятої цього Закону на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового, не більше 7 робочих днів, відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного реєстратора розрахункових операцій.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти,облік цих операцій та формування розрахункових документів здійснюється у порядку, встановленому Національним банком України.

Таким чином, даною нормою чітко закріплено, що у разі виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій, проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки.

ФОП ОСОБА_1 щоденний звіт за 07.04.2017 роздрукований та внесений до книги обліку розрахункових операцій (далі-книга КОРО) 08.04.2017, у зв'язку із виходом з ладу реєстратора розрахункових операцій, про внесено запис до книги КОРО (том 1 арк.спр. 135-137). Факт необхідності проведення розрахункової операції за 07.04.2017 близько 21.40 години позивачем не заперечувався.

Однак позивачем після виходу з ладу реєстратору розрахункових операцій, всупереч вимогам пункту 5 статті 3 та статті 5 Закону № 265/95-ВР не забезпечено проведення розрахунків за 07.04.2017 з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення.

Суд апеляційної інстанції вважає,що позивачем порушено вимоги пунктів 5,9 ст.3, 5 Закону № 265/95-ВР, а саме: не забезпечено щоденного друкування на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних чеків за період: з 05.04.2017 по 25.10.2017 на загальну суму 408105 грн., та не забезпечено проведення розрахунків за 07.04.2017 з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку її ведення, а також не забезпечено відповідності загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, у зв'язку з чим відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення рішення від 09.01.2018 № 4, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1, штрафні санкції, передбачені указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95.

З приводу правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 09.01.2018 № 4 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративних штрафних санкцій за ненадання документів до перевірки, суд зазначає наступне.

Позивачем в ході фактичної перевірки, за період: з 07.12.2017 по 16.12.12.2017 не надано контролюючому органу в повному обсязі документи, необхідних для проведення перевірки, та перевірку проведено на підставі наданих документів позивачем 07.12.2017, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано обов'язку, встановленого статтею 85 ПК України щодо надання документів контролюючому органу після початку проведення перевірки, тому відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.01.2018 № 4.

Щодо посилань апелянта на те, що ГУ ДФС у Луганській області, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень протиправно застосовано вимоги постанови правління НБУ від 15.12.2004 N 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», оскільки дана постанова втратила чинність 05.01.2018, та станом на прийняття рішень контролюючим органом, діяла постанова правління НБУ від 29.12.2017 № 148, якою не передбачено такої відповідальності за порушення порядку щоденного друкування на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних чеків, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Пунктом 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637 (далі- постанова № 637) (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено, що оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, КОРО.

Відповідно до пункту 2.6 постанови N 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Указом Президента України від Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/951 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами та нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Проаналізувавши наведені норми слідує, що у разі проведення готівкових розрахунків і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки".

Преамбулою даного Указу визначена мета його постановлення: подальше вдосконалення організації готівкового обігу, зміцнення касової дисципліни, підвищення ефективності контролю за додержанням суб'єктами господарської діяльності встановленого порядку ведення операцій з готівкою у національній валюті, посилення відповідальності за додержання ними норм з регулювання обігу готівки та виконання своїх зобов'язань перед бюджетами і державними цільовими фондами.

Крім того, ст. 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України "Про основні засади організації функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України" від 08.06.1995 року, який був чинним на час прийняття зазначеного Указу, визначено, що Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов'язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення.

Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

На підставі вищевикладеного, оскільки на законодавчому рівні визначено сферу та строк регулювання відносин щодо готівкового обігу саме приписами Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" і станом на день перевірки будь-якого закону для правового регулювання цього ж питання Верховною Радою України прийнято не було, контролюючий орган мав керуватись приписами, саме, названого Указу.

Положенням «Про ведення касових операцій у національній валюті України», затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637, чітко визначено порядок та строки оприбуткування усієї готівки, що надходить до кас, яка має бути оприбуткована у день одержання готівкових коштів та в обов'язковому порядку внесена до касової книги, тому рішення відповідача про застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача є правомірним, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Постанова правління НБУ від 15.12.2004 N 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» втратила чинність 05.01.2018, у зв'язку з чим 05.01.2018 набула чинності постанова правління НБУ від 29.12.2017 № 148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» .

Відповідачем проводилась перевірка ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу від 06.12.2017 № 819 у період: з 07.12.2017 по 16.12.2016, порушення, встановлені під час фактичної перевірки, відображені у акті перевірки від 16.12.2017.

На час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 та встановлення факту порушень щодо не забезпечення щоденного друкування на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних чеків та не забезпечення проведення розрахунків за 07.04.2017 з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку її ведення, була чинна постанова правління НБУ від 15.12.2004 N 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» та указ Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95. При цьому, зазначений Указ Президента України, станом на час прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, також був чинним.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на час прийняття податкових повідомлень-рішень діяла постанова правління Національного банку України від 2912.2017 № 148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні». (далі Постанова НБУ № 148)

Суд апеляційної інстанції зазначає, що склад порушення встановлений постановою правління НБУ від 15.12.2004 N 637 про порушення порядку та строків оприбуткування готівки тотожній нормам встановленим Постановою НБУ № 148

Так, у пункті 12 частини 3 Постанови НБУ № 148 встановлено, що касові операції, це операції суб'єктів господарювання між собою та з фізичними особами, пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

В абзаці першому та третьому частини 11 Постанови НБУ № 148 (станом на час прийняття податкових повідомлень рішень) передбачалось, що готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки у повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств/відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги/застосуванням РРО та КОРО (у разі застосування КОРО без застосування РРО), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів/фіскальних звітних чеків (або даних розрахункових квитанцій).

З аналізу зазначених положень убачається, що термін оприбуткування та обов'язок оформлення оприбуткування залишився такий же, як і був передбачений Постановою НБУ № 637.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання представника позивача що Постановою НБУ № 148 не передбачений обов'язок ведення КОРО у разі застосування РРО.

Так, позиція позивача полягає в тому, що оскільки у дужках абзацу третього частини 11 Постанови НБУ № 148 зазначено «у разі застосування КОРО без застосування РРО» тому якщо фізичною особою підприємцем застосовується РРО то КОРО вести не потрібно.

Проте з таким висновком суд апеляційної інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон),Податкового кодексу України, Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375,Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, розроблений «Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій», який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 № 547 (далі - Порядок).

У пункті 1 підрозділу 1 розділу ІІ Порядку зазначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім суб'єктів господарювання, які відповідно до рішень, затверджених власними розпорядчими документами, про те, що у випадку виходу з ладу РРО або відключення електроенергії проведення розрахункових операцій не здійснюється до моменту належного підключення резервного РРО або включення електроенергії, зобов'язані зареєструвати книги обліку розрахункових операцій (далі - книги ОРО).

З наведеної норми слідує, що ФОП при здійсненні господарської діяльності має обов'язок зареєструвати та мати КОРО. А норму Постанови НБУ № 148 на яку посилається представник позивача (у дужках абзацу третього частини 11 Постанови НБУ № 148) слід трактувати так, що КОРО застосовується у випадках як у разі використання РРО так і у разі якщо РРО вийшов з ладу.

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної інстанції зазначає, що всі наведені в апеляційній скарзі обставини, якими апелянт обґрунтовує свої вимоги, жодним чином не спростовують встановлені судом першої інстанції порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач діяв в межах наданих повноважень у спосіб, передбачений законодавством.

Статтею ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2018 року.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 р. у справі № 812/1298/18- залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 р. у справі № 812/1298/18- залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В. Сіваченко

А.А.Блохін