Справа № 2а-1659/12/2670
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2012-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 березня 2012 року 14:00 № 2а-1659/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Хижняк І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОТЕРРА”

до

1 Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби

2. Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про

визнання дій протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03 лютого 2012 року (відповідно до поштової відмітки на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОТЕРРА” (далі по тексту –позивач, ТОВ “ЕНЕРГОТЕРРА”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва (далі по тексту –відповідач 1, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва), в якій, з урахуванням подальшого уточнення, просить: 1) визнати протиправними дії ДПІ у Шевченківському районі м. Києва щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість , відображеної у податковій звітності за травень 2010 року та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01 вересня 2011 року №; 2) стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства у місті Києві на користь ТОВ “ЕНЕРГОТЕРРА” бюджетну заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 1 293 946,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2012 року відкрито провадження в адміністративній справі №2а-1659/12/2670, залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві в якості другого відповідача (далі по тексту –відповідач 2), закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20 лютого 2012 року.

20 лютого 2012 року в судове засідання не прибув представник позивача у зв’язку з чим розгляд справи відкладено на 05 березня 2012 року.

В судовому засіданні 05 березня 2012 року оголошено перерву до 19 березня 2012 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2012 року замінено первинного відповідача –ДПІ у Шевченківському районі м. Києва на належного відповідача - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби (далі по тексту - ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС).

В судове засідання 19 березня 2012 року не прибув представник відповідача 2.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача 2 та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 19 березня 2012 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ “Енерготерра” подало 24 червня 2011 року до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2010 року, в якому зазначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 1 293 946 грн.

За результатами документальної позапланової перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень 2010 року ДПІ у Шевченківському районі м. Києва складено відповідний акт від 11 серпня 2011 року №139/07-214/34820176 (далі по тексту –Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено, що позивачем до уточнюючого розрахунку податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2010 року не подано додатку 2 “Довідка про залишок суми від’ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду” та додатку 3 “Розрахунок суми бюджетного відшкодування”, додатку 4 “Заява про повернення суми бюджетного відшкодування”, що унеможливлює перевірити достовірність частини залишку від’ємного значення, фактично сплаченого постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України, та яка не брала участі у розрахунках з бюджетом.

З урахуванням викладеного відповідачем зроблено висновок про порушення ТОВ “Енерготерра” пунктів 200.4, 200.7 та 200.8 статті 200 розділу V Податкового кодексу України та завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за травень 2010 року на суму 1 293 946,00 грн.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01 вересня 2011 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ТОВ “Енерготерра” з податку на додану вартість у розмірі 1 293 946,00 грн.

Позивач вважає протиправними дії відповідача 1 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та податкове повідомлення-рішення, а суму бюджетного відшкодування, яка відображена в уточнюючому розрахунку за травень 2010 року, вважає бюджетною заборгованістю, яка має бути стягнута у судовому порядку, виходячи з наступного: до уточнюючого розрахунку за травень 2010 року ТОВ “Енерготерра” подано всі передбачені законодавством додатки; у випадку ж відсутності таких додатків така податкова звітність мала б бути не визнана податковим органом, однак відповідних повідомлень позивач не отримував; спірна сума бюджетного відшкодування відповідає фактично сплаченій постачальникам, що підтверджується відповідними виписками банку.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених в Акті перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва не погоджується з позовними вимогами ТОВ “Енерготерра” та вважає їх необґрунтованими, керуючись наступними мотивами.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пункт 200.4 статті Податкового кодексу України встановлює, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від’ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов’язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від’ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пункт 200.8 статті 200 Податкового кодексу України передбачає, що до декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України.

З аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що достатніми підставами для отримання бюджетного відшкодування платником податку на додану вартість є відповідність суми бюджетного відшкодування сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, та подання податкової декларації разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, та розрахунком суми бюджетного відшкодування.

На підтвердження того, що уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2010 року подавався разом з усіма необхідними додатками, в тому числі додатком 2 “Довідка про залишок суми від’ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду” та додатком 3 “Розрахунок суми бюджетного відшкодування” та додатком 4 “Заява про повернення суми бюджетного відшкодування”, позивач надав в матеріали справи копію такого уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 4.8 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп’ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 31 грудня 2008 року №827, передбачено, що за відсутності зауважень до оформлення податкової звітності вона реєструється і вважається прийнятою. Цей факт засвідчують відповідні відмітки: штамп, дата реєстрації документа та реєстраційний номер. Відмітки проставляються на полях, визначених затвердженими формами податкової звітності, як основного документа, так і додатка до нього.

Згідно з підпунктом 4.13.4 пункту 4.13 вказаних Методичних рекомендацій адресат звітності (орган державної податкової служби) або оператор при одержанні звітності в електронній формі від платника податків формує та направляє йому першу квитанцію, що засвідчує факт і час одержання звітності.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2010 року подавався разом з усіма необхідними додатками, а саме: на додатках до уточнюючого розрахунку не проставлено штампу податкового органу про прийняття та не додано копії першої квитанції про факт одержання звітності.

Оцінюючи доводи позивача про те, що недодання обов’язкових додатків до податкової декларації є підставою для невизнання звітності, суд звертає увагу на наступне.

Згідно положень пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України додатки до податкової декларації є її невід’ємною частиною.

Разом з тим, відповідно до пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов’язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

Тобто, єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації визначено лише заповнення такої декларації з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

В свою чергу пункт 48.3 статті 48 Податкового кодексу України встановлює, що податкова декларація повинна містити такі обов’язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім’я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до пункту 48.4 статті 48 Податкового кодексу України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов’язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність додатків до податкової декларації, в силу положень Податкового кодексу України, не є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, тому в межах спірних правовідносин у відповідача, як суб’єкта владних повноважень, не було підстав для направлення позивачу письмового повідомлення про відмову у прийнятті його уточнюючого розрахунку податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2010 року.

Судом враховано наявність в матеріалах справи виписок банку про сплату податку на додану вартість у попередніх податкових періодах постачальникам товарів, однак це не може бути підставою для отримання бюджетного відшкодування за відсутності заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, та розрахунку суми бюджетного відшкодування, обов’язок подання яких встановлено Податковим кодексом України; в свою чергу відсутність згаданих документів не дозволяє перевірити відповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації.

Згідно з підпунктом “б” пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

Враховуючи викладене, на думку суду, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва обґрунтовано зробила в Акті перевірки висновок про завищення заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування та, відповідно, прийняла спірне податкове повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, що повністю узгоджується з підставами та повноваженнями, визначеними Податковим кодексом України.

Крім того, в частині позовних вимог про стягнення бюджетного відшкодування суд додатково звертає увагу, що відповідно до пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов’язаний повідомити про це орган Державного казначейства України. Орган Державного казначейства України тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п’яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов’язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Обставини справи підтверджують, що станом на день вирішення спору процедура судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 01 вересня 2011 року № ще не закінчена. Наведене дає підстави вважати, що право позивача на отримання суми бюджетного відшкодування після закінчення процедури судового оскарження не є порушеним.

З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ “Енерготерра” про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва доведена правомірність та обґрунтованість своїх дій та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в свою чергу позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Енерготерра” не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю “Енерготерра” відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко