Справа № 802/1795/17-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1795/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

11 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року (ухвалене у м. Вінниці 12 липня 2018 року о 11:50, повний текст якого виготовлено 23 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до до заступника міністра з питань виконавчої служби Міністерства юстиції України Шкляра Сергія Володимировича, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича, Департаменту ДВС Мін'юсту України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (ОСОБА_2, позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до заступника міністра з питань виконавчої служби Міністерства юстиції України Шкляра Сергія Володимировича ( заступник міністра з питань виконавчої служби Мін'юсту України Шкляр С.В., заступник міністра, відповідач 1), Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича (Урядовий уповноважений, відповідач 2), Департаменту ДВС Мін'юсту України (Департамент ДВС Мін'юсту України, Департамент, відповідач 3), Головного територіального управління юстиції м. Києва (ГТУЮ м. Києва, відповідач 4), Печерського районного відділу ДВС м. Києва (Печерський РВ ДВС м. Києва, відповідач 5), АК "Укрресурси" (АК "Укрресурси", відповідач 6) в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність заступника Міністра з питань виконавчої служби Міністерства юстиції України Шкляра Сергія Володимировича у відсутності контролю за структурами органів ДВС при виконанні рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02 "ОСОБА_2 та інші проти України "в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, яка на сьогодні залишається невиконаною;

- зобов'язати заступника Міністра з питань виконавчої служби Міністерства юстиції України Шкляра Сергія Володимировича в межах посадових повноважень, негайно здійснити контроль органів ДВС всіх рівнів, що причетні до виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 для забезпечення його виконання, як складової рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02 "ОСОБА_2 та інші проти України";

- визнати протиправною бездіяльність урядового Уповноваженого у справах ЄСПЛ Ліщини Івана Юрійовича у відсутності контролю координації і контролю за виконанням рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02 "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, яка на сьогодні залишається невиконаною;

- зобов'язати урядового Уповноваженого у справах ЄСПЛ Ліщину Івана Юрійовича здійснити координацію дій відповідальних за виконання Додаткових заходів індивідуального характеру з виконання невиконаної частини рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 та контроль за завершенням виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту ДВС Міністерства юстиції щодо своєчасного виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02, в частині контролю за виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як зобов'язального характеру так і перерахунку невиплаченої частини остаточного боргу повного розрахунку, згідно законодавства;

- зобов'язати Департамент ДВС Міністерства юстиції вжити Додаткові індивідуальні заходи для виконання невиконаної частини рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як зобов'язального характеру так і перерахунку невиплаченої частини остаточного боргу повного розрахунку, згідно законодавства;

- визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління м. Києва у відсутності контролю за виконанням державними виконавцями управління ДВС м. Києва своєчасного і повного вчинення необхідних виконавчих дій по виконанню зобов'язань Печерським РВ ДВС м. Києва з виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як складової рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02;

- зобов'язати Головне територіальне управління м. Києва здійснити контроль і забезпечити негайне виконання зобов'язань Печерським РВ ДВС м. Києва виконати рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 1.03.2004, як складової рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 та надати інформацію Департаменту ДВС;

- визнати протиправною бездіяльність Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва при виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як складової рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02, в частині зобов'язань АК "Укрресурси" змінити дату наказу звільнення, видати належно заповнену трудову книжку та повести повний розрахунок, згідно законодавства з наданням інформації Департаменту ДВС у уповноваженому про суму боргу повного розрахунку, згідно зведеного виконавчого провадження;

- зобов'язати Печерський районний ВДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва негайно вчинити дії для виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як складової рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02, в частині зобов'язань АК "Укрресурси" змінити дату наказу звільнення, видати належно заповнену трудову книжку та повести повний розрахунок, згідно законодавства з наданням інформації Департаменту ДВС у уповноваженому про суму боргу повного розрахунку, згідно зведеного виконавчого провадження;

- визнати дії АК "Укрресурси" при виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як складової РЄСПЛ від 17.07.2014, в частині видачі наказу від 06.09.2017 про звільнення з 26.12.2015, записами в трудовій книжці і її видача 18.09.2017 такими, що не відповідають рішенню Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 і чинному трудовому законодавству;

- зобов'язати АК "Укрресурси" при виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 складової РЄСПЛ від 17.04.2014, видати наказ зі зміненою датою звільнення та заповнити трудову книжку, згідно наказу і видати у відповідності до законодавства і рішення Замостянського райсуду від 01.03.2004.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.10.2017 відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про:

- визнання дій АК "Укрресурси" при виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як складової РЄСПЛ від 17.07.2014, в частині видачі наказу від 06.09.2017 про звільнення з 26.12.2015, записами в трудовій книжці і її видача 18.09.2017 такими, що не відповідають рішенню Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 і чинному трудовому законодавству;

- зобов'язання АК "Укрресурси" при виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 складової РЄСПЛ від 17.04.2014, видати наказ зі зміненою датою звільнення та заповнити трудову книжку, згідно наказу і видати у відповідності до законодавства і рішення Замостянського райсуду від 01.03.2004.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.03.2018 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного територіального управління м. Києва у відсутності контролю за виконанням державними виконавцями управління ДВС м. Києва своєчасного і повного вчинення необхідних виконавчих дій по виконанню зобов'язань Печерським РВ ДВС м. Києва з виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як складової рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02;

- зобов'язання Головного територіальне управління м. Києва здійснити контроль і забезпечити негайне виконання зобов'язань Печерським РВ ДВС м. Києва виконати рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 1.03.2004, як складової рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 та надати інформацію Департаменту ДВС;

- визнання протиправною бездіяльності Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва при виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як складової рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02, в частині зобов'язань АК "Укрресурси" змінити дату наказу звільнення, видати належно заповнену трудову книжку та повести повний розрахунок, згідно законодавства з наданням інформації Департаменту ДВС у уповноваженому про суму боргу повного розрахунку, згідно зведеного виконавчого провадження;

- зобов'язання Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва негайно вчинити дії для виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004, як складової рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02, в частині зобов'язань АК "Укрресурси" змінити дату наказу звільнення, видати належно заповнену трудову книжку та повести повний розрахунок, згідно законодавства з наданням інформації Департаменту ДВС у уповноваженому про суму боргу повного розрахунку, згідно зведеного виконавчого провадження.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням Європейського Суду з прав людини від 17.07.2014 у справі «ОСОБА_2 та інші проти України», що набуло статусу остаточного, зобов'язано Державу протягом 3-х місяців виконати низку рішень національних судів, що зазначені в Додатку до цього рішення, зокрема, рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004. Проте останнє не виконано у повному обсязі в частині проведення повного розрахунку.

В червні 2017 року позивач звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою, що не виконано рішення ЄСПЛ та надав всі необхідні документи. 31.07.2017 отримав відповідь заступника міністра Мін'юсту, до посадових обов'язків якого входить питання виконавчої служби. Втручання Мін'юсту та дієва координація уповноваженого зрушила питання виконання рішення райсуду від 01.03.2004, але відсутність контролю з боку відповідальних за виконанням як рішення райсуду так і рішення ЄСПЛ не призвели до повного його виконання в частині зобов'язань і виплати залишку боргу.

На думку позивача, урядовий уповноважений не здійснює координацію дій за виконанням рішення Європейського Суду з прав людини від 17.07.2014 у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 1.03.2004, оскільки не проведено повного розрахунку із ОСОБА_2, отже його бездіяльність є протиправною. Окремо позивач вказав на відсутність контролю зі сторони Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та заступника міністра в частині виконання рішення Європейського Суду з прав людини від 17.07.2014 щодо виконання рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 в частині проведення повного розрахунку, що вказує на протиправність такої бездіяльності зазначених посадових осіб.

З посиланням на ухвалу Господарського суду м.Києва від 13.07.2017 у справі №46/436-б, позивач зазначає, що його визнано кредитором ДАК "Укрресурси", вимоги першої черги задоволення на загальну суму 3 458 371,26 грн.

Позивач зазначає, що для завершення виконання невиконаної частини рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 необхідно:

- зобов'язати Департамент ДВС сплатити залишок непогашеного боргу повного розрахунку станом на липень 2017 року в сумі (3 485 371,26 грн - 1 900 147,03 грн) = 1 585 224,23 грн;

- зобов'язати відповідачів вжити заходів зобов'язального характеру при виконанні рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 по приведенню у відповідність до норм ст.47 КЗпП України, порядку і способу виконання цього рішення, що встановлений ухвалою суду від 19.05.2005, його виконання, в частині зміни дати виданого наказу про звільнення, строку видачі дубліката трудової книжки та записів в ній.

Відповідачі не подали відзивів або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 17.07.2014 Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі №25663/02 "ОСОБА_2 та інші проти України" (далі - РЄСПЛ), яким зобов'язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_2 підлягає виконанню, зокрема, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 у справі № 2-200/2004, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_2 та вирішено зобов'язати ДАК "Укрресурси" змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002 про звільнення ОСОБА_2, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001, та провести з ним повний розрахунок.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 13.08.2014 відкрито виконавче провадження №44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 та інші проти України", в тому числі й в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004, та зобов'язано боржника - державу Україна добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

13.09.2016 у зв'язку із фактичним виконанням рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 та виплати сатисфакції і суми 1 188 937,30 грн виконавче провадження №44360795 закінчено, про що винесено відповідну постанову.

Разом з тим, на думку позивача, рішення ЄСПЛ в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року стосовно проведення з ним повного розрахунку, виконано не в повному обсязі, що підтверджується низкою судових рішень. Відтак, на думку позивача, уповноважений з прав людини має здійснювати координацію за виконанням рішення Європейського суду, а Департамент ДВС та заступник міністра контроль за виконанням такого рішення. Однак, відповідних дій відповідачі не здійснювали, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність відкритого виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.14 у справі №25663/02 та констатації його завершення в зв'язку із виконанням вказаного рішення ЄСПЛ, суд дійшов висновку не може вестись мова про будь-яку бездіяльність, адже спір щодо наявності або відсутності будь-яких дій має місце там де суб'єкт владних повноважень в межах своїх повноважень повинен вчиняти певні дії. У даному випадку, за відсутності на виконанні РЄСПЛ - відсутні й підстави у відповідачів для здійснення контролю та координації виконання РЄСПЛ, а також вжиття додаткових заходів для виконання РЄСПЛ.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулює Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон №3477-IV).

За приписами статті 7 Закону №3477-IV протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції , оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Неподання Стягувачем заяви про виплату відшкодування не є перешкодою для виконання Рішення.

Відповідно до статті 1 Закону №3477-IV Органом представництва є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Згідно пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №784 від 31.05.2006, на Міністерство юстиції покладено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень. При цьому, пунктом 3 цієї ж Постанови установлено, що представництво України в Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

Згідно частини першої статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При цьому, згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV, діючий у період відкриття виконавчого провадження по виконанню РЄСПЛ та його завершення), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст. 49 Закону № 606-XIV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Встановлено, що постановою державного виконання від 13.09.2016 закінчено виконавче провадження №44360795 по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02, у зв'язку з фактичним виконанням. Правомірність закінчення виконавчого провадження №44360795 підтверджена постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 по справі №802/1462/16-а, яка набрала законної сили.

В постанові Верховного Суду від 04.10.2018 по справі №802/82/16 зазначено, що на виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 в частині виконання рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 позивачеві належить виплатити кошти в загальному розмірі 1 900 147,03 грн.

Судом встановлено, що на виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 позивачеві виплачено кошти в загальному розмірі 1 900 147,03 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що для повного виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 необхідно виплатити позивачу залишок непогашеного боргу повного розрахунку станом на липень 2017 року згідно ухвали Господарського суду м.Києва від 13.07.2017 у справі №46/436-б в сумі (3 485 371,26 грн - 1 900 147,03 грн) = 1 585 224,23 грн.

Щодо доводів позивача про те, що необхідно змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002 про звільнення ОСОБА_2, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001, колегія суддів зазначає, що такі доводи позивача є суперечливими, адже під час судового розгляду даної справи в суді першої інстанції позивач не заперечував виконання судового рішення в частині звільнення та внесення змін до дати звільнення.

Крім того, за змістом постанови Верховного Суду від 04.10.2018 по справі №802/82/16, до проведення на користь позивача виплати на суму 1 188 937,3 грн згідно платіжного доручення №2994 від 03.08.2016, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001, а отже й рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02, було не виконаним лише в частині проведення з ОСОБА_2 повного розрахунку.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, згідно загальних засад права, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. В свою чергу дії - це юридично значуща активна (тобто врегульована нормами права) поведінка суб'єкта владних повноважень, що спричиняє юридичні наслідки.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 , (далі - Положення №784), основними завданнями Уповноваженої особи є координація роботи, пов'язаної з підготовкою матеріалів для розгляду справ у Суді та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. , (далі - Положення №784), основними завданнями Уповноваженої особи є координація роботи, пов'язаної з підготовкою матеріалів для розгляду справ у Суді та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно підпункту 7-1 пункту 5 цього Положення №784, Уповноважена особа відповідно до покладених на неї завдань координує виконання рішень Суду, які є тлумаченням норм Конвенції та її невід'ємною частиною, містять норми права та підлягають застосуванню в порядку виконання міжнародних договорів.

Таким чином, Урядовий уповноважений координує саме виконання рішень Європейського суду з прав людини, водночас, до повноважень Урядового уповноваженого не належить здійснювати контроль за виконанням РЄСПЛ.

Водночас, враховуючи відсутність виконавчого провадження із виконання РЄСПЛ, відсутні підстави стверджувати про допущення Урядовим уповноваженим бездіяльності щодо забезпечення координації виконання рішень Європейського суду з прав людини.

Також, суд зважає й на те, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.06.2017 по справі №802/2272/16, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації роботи виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004, зобов'язано Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини здійснити координацію виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004.

Тобто, заявлені позивачем вимоги по даній справі №802/1795/17 вже розглядались судом та за наслідками такого розгляду судом прийнято рішення, яке набрало законної сили.

Згідно пунктів 2.1, 2.2 Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №1783/к від 16.05.2017, основними завданнями Департаменту є забезпечення формування і реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством.

До основних функцій Департаменту відноситься державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями; забезпечення контролю за роботою структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують здійснення повноважень у сфері примусового виконання рішень; організація та контроль роботи державних виконавців, вживає заходів щодо її поліпшення, здійснення керівництва та проведення перевірки діяльності структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують здійснення повноважень у сфері організації примусового виконання рішень (3.4, 3.9, 3.11 Положення).

Необхідно зауважити, що контроль здійснюється саме в ході примусового виконання рішень.

Однак, в даному випадку виконавче провадження №44360795 по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 закінчено 13.09.2016, а отже відсутні правові підстави за його межами вчиняти будь-які дії щодо контролю по виконанню судового рішення.

Відповідно до Додатку №1 наказу Міністерства юстиції України №5084/к від 27.12.2017 заступник міністра з питань виконавчої служби Міністерства юстиції України Шкляр Сергій Володимирович, координує напрямки роботи та спрямовує діяльність структурних підрозділів, які безпосередньо підпорядковані Державному секретарю Міністерства: Департаменту державної виконавчої служби; Департаменту з питань судової роботи та банкрутства.

При цьому, до повноважень заступника міністра Шкляра С.В. належить координація напрямків роботи та спрямування діяльності структурних підрозділів саме міністерства, які підпорядковані Державному секретарю Міністерства, при цьому заступника міністра не уповноважений здійснювати контроль за структурними органами ДВС, в тому числі при виконанні рішення ЄСПЛ.

Крім того, суд наголошує, що враховуючи відсутність відкритого виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 та наявність постанови про закінчення відповідного виконавчого провадження по виконанню РЄСПЛ в зв'язку з його виконанням, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та заступника міністра з питань виконавчої служби Міністерства юстиції України Шкляра С. В. щодо нездійснення контролю при виконанні РЄСПЛ.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання відповідачів вжити додаткові заходи індивідуального характеру для виконання невиконаної частини рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004, суд зазначає про наступне.

Питання Додаткових заходів індивідуального характеру врегульовано статтею 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно положень вказаної норми, з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Додатковими заходами індивідуального характеру є:

а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum);

б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

В свою чергу, відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом:

а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі;

б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Статтею 11 Закону №3477-IV визначено дії органу представництва щодо вжиття додаткових заходів індивідуального характеру.

Так, згідно частин першої, другої вказаної статті, протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства;

б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва.

Частиною першою статті 12 Закону № 3477-IV визначено, що органи, відповідальні за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, зобов'язані:

а) невідкладно та у визначений Рішенням та/або чинним законодавством строк виконати додаткові заходи індивідуального характеру;

б) надавати інформацію на запити Органу представництва про перебіг і наслідки виконання додаткових заходів індивідуального характеру;

в) дієво та без зволікань реагувати на подання Органу представництва;

г) про виконання додаткових заходів індивідуального характеру повідомити Орган представництва.

Отже додатковими заходами індивідуального характеру є повторний розгляд справи судом, включаючи відновлення провадження у справі або повторний розгляд справи адміністративним органом, що не може мати місце в оскаржуваному випадку, оскільки мова й де про неповне виконання рішення національного суду.

Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, додатковими заходами індивідуального характеру згідно рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 є виплата заявникам по 2000 євро в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди та компенсації судових та будь-яких інших витрат.

Платіжні доручення №7141 від 02.10.2014, №7330 від 08.10.2014, №3225 від 22.08.2016 свідчать про проведення такої виплати на користь позивача в гривневому еквіваленті в сумі 12387,28 грн, а також пені в розмірі 20,37 грн.

Крім того, додатковим заходам передують дії органу представництва з повідомленням відповідних органів про виконання таких заходів їх зміст, порядок і строки. Однак, доказів наявності такого повідомлення чи його невиконання суду не надано.

Враховуючи наведені обставини у сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що станом на час розгляду справи відповідачами не допущено протиправної бездіяльності щодо забезпечення виконання на користь позивача рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02.

При розгляді даної справи суд також враховує положення пунктів 32-41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.