Справа № 2а-11596/11/2670
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2018 року № 2а-11596/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Дарницького районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання дій протиправними, скасування наказів в частині, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1) з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - відповідач - 1), Дарницького районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - відповідач - 2) та просив суд:

- визнати неправомірним дії Головного управління МВС України в місті Києві щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни;

- скасувати п. 1 наказу Головного управління МВС України в місті Києві №226 від 21.06.2011 року;

- скасувати наказ Головного управління МВС України в місті Києві №386 о/с від 07.07.2011 року «Щодо особового складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору карного розшуку територіального відділу міліції Дарницького району Головного управління МВС України в місті Києві;

- поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку територіального відділу міліції Дарницького району Головного управління МВС України в місті Києві;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління МВС України в місті Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.07.2011 року на момент винесення рішення по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2011 року адміністративний позов в частині позовних вимог про скасування наказу від 26.01.2011 року №222 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1» залишено без розгляду в порядку статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2011 року у справі №2а-11596/11/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.21012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.09.2016 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Надалі, постановою Верховного Суду від 28.03.2018 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2011 року у справі №2а-11596/11/2670 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.21012 року скасовано, а справу №2а-11596/11/2670 направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2018 року адміністративну справу №2а-11596/11/2670 передано на розгляд судді Бояринцевої М.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2018 року прийнято справу №2а-11596/11/2670 до провадження судді Бояринцевої М.А. та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Крім того, зазначеною ухвалою запропоновано сторонам викласти письмового свою позицію по суті позовних вимог з урахуванням висновків Верховного Суду та витребувано від позивача докази на підтвердження членства позивача у профспілковій організації, а від Головного управління МВС України в місті Києві докази надання виборним органом/представником останньої згоди щодо звільнення ОСОБА_1

На виконання вимог ухвали суду віл 23.05.2018 року від відповідача - 1 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому останній, серед іншого вказав, що відповідно до бази даних, яка на даний час використовується Київською міською організацією профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 відсутній.

Разом з цим, позивачем, ані письмової позиції по суті позовних вимог з урахуванням висновків Верховного Суду, ані доказів на підтвердження його членства у профспілковій організації до суду не надано.

В той же час, які слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що оскаржувані накази було видано з порушенням діючого законодавства, що потягло за собою його незаконне звільнення. На думку ОСОБА_1 в оскаржуваних наказах не зазначено, і належним чином не мотивовано, із чого виходила особа, уповноважена розглядати питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, коли до позивача застосовувався найсуворіший вид дисциплінарного стягнення. Не були з'ясовані обставини, передбачені ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Крім звільнення, до ОСОБА_1 за проступок, який був вимушений та не заподіяв нікому моральної чи матеріальної шкоди, замість звільнення, можна було застосувати менш суворий захід, такий як попередження про неповну посадову відповідність, або звільнення з посади, чи пониження в спеціальному званні на один ступінь.

Поряд з цим, позивач стверджує, що при розгляді питання про звільнення з роботи не було враховано вимоги Кодексу законів про працю України.

Розглянувши наявні матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював в органах внутрішніх справ з січня 2001 року, на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку ТВМ Дарницького РУ ГУ МВС України в місті Києві з грудня 2006 року.

Згідно з п. 1 Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві № 226 від 21.06.2011 року (далі - Наказ № 226) за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні Правил дорожнього руху внаслідок керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та абзаців 2, 5, 12 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на оперуповноваженого сектору карного розшуку територіального відділу міліції Дарницького районного управління ГУМВС України в м. Києві старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до витягу з Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві щодо особового складу від 07.07.2011 року № 386 о/с (далі - Наказ № 386 о/с) ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - оскаржуваний та/або спірний наказ).

Зі змісту постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року слідує, що підставою для направлення адміністративної справи на новий розгляд до суду першої інстанції були наступні обставини: «Переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій касаційний суд безпідставно відхилив аргументи позивача в цій частині, дійшовши, у підсумку, висновку про законність звільнення позивача з посади без згоди виборного профспілкового органу. Відтак колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду погоджується з тим, що правозастосовний висновок касаційного суду у цій справі не відповідає правому висновку Верховного Суду України, висловленому у згаданій вище постанові щодо застосування статті 41 Закону №1045-XIV у подібних правовідносинах.

Оскільки для правильного вирішення цього спору необхідно з'ясувати додаткові обставини (щодо членства позивача у профспілковій організації і надання виборним органом/представником останньої згоди щодо звільнення позивача), що Верховний Суд у межах своїх повноважень здійснити не може, та з урахуванням положень частини другої статті 243 КАС, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у цій справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід мати на увазі положення частини дев'ятої статті 43 Кодексу законів про працю України, за якою якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.».

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 7 Закону України від 20.12.1990 року №565-XII «Про міліцію» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №565-XII) міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури міністерства внутрішніх страв, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до Закону.

У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України. Міністр внутрішніх справ України здійснює керівництво всією міліцією.

Частинами першою, третьою та четвертою ст. 18 Закону №565-XII передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

Таким чином, оскаржувані відносини регулюються спеціальним законом, а трудове законодавство в даному випадку підлягає застосуванню лише у разі не врегулювання спеціальним законом спірних правовідносин або коли про це буде йти мова у спеціальному законі, а саме Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ України.

З огляду на зазначене суд не бере до уваги обґрунтування позивача, що при його звільненні було порушено ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Разом з цим, підпунктом «є» пункту 64 Розділу сьомого Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114 (із змінами і доповненнями) (далі - Положення), зазначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

В свою чергу, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Частинами першою, другою статті 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Аналізуючи наведені положення чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, дає суду підстави дійти висновку, що особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Тобто, до осіб рядового і начальницького складу може бути застосовано як адміністративну відповідальність, так і дисциплінарну відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом.

В той же час, види дисциплінарних стягнень передбачено статтею 12 Дисциплінарного статуту, а саме: пунктом восьмим визначено звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з частинами першою-восьмою, десятою, п'ятнадцятою статті 14 Дисциплінарного статуту щодо порядку накладення дисциплінарних стягнень передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як вбачається з матеріалів справи, у ході проведення службового розслідування встановлено, що 17.04.2011 року о 01.30 по вул. Вишгородській у місті Києві оперуповноважений сектора карного розшуку територіального відділу міліції Дарницького районного управління ГУМВС України в місті Києві старший лейтенант міліції ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

За результатами проходження огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу в організмі ОСОБА_1 виявлено 1,30 проміле алкоголю.

В подальшому відносно позивача складено адміністративний протокол серії АА1 №1327425 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 25.05.2011 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 2550 гривень.

Під час складання адміністративних матеріалів позивач не повідомив працівникам ДАІ, що проходить службу в органах внутрішніх справ, та, як встановлено судом, про вказану подію керівництво підрозділу не повідомляв.

Однак, відповідно до норм чинного законодавства у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові (частина 2 статті 7 Дисциплінарного статуту).

За фактом керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 начальник інспекції з особового складу УКЗ ГУ МВС України в місті Києві підполковник міліції ОСОБА_2 надіслав довідку на адресу заступника начальника ГУ МВС України в місті Києві полковника міліції ОСОБА_3, на якій було вчинено резолюцію 21.05.2011 року щодо проведення службової перевірки.

В ході службового розслідування у позивача було відібрано письмові пояснення.

За результатами перевірки начальником ГУ МВС України в місті Києві генерал-лейтенантом міліції ОСОБА_4 затверджено висновок службового розслідування.

Таким чином, у ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 21.06.2011 року № 226 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні Правил дорожнього руху внаслідок керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та абзаців 2, 5, 12 статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на оперуповноваженого сектора карного розшуку територіального відділу міліції Дарницького районного управління ГУМВС України в місті Києві старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 наказано накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. Із цим наказом позивач ознайомився під підпис 22.06.2011 року.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

В зв'язку з чим, на підставі вищезазначеного наказу наказом Головного управління від 07.07.2011 року № 386 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статі 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Так, з особової справи вбачається, що позивач за час служби в органах внутрішніх справ на займаній посаді вісім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. На час службового розслідування мав діюче дисциплінарне стягнення - наказом Дарницького районного управління ГУМВС України в місті Києві від 16.05.2011 № 123 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в грубому порушенні вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», ОСОБА_1 оголошено догану.

Суд звертає увагу, що частиною першою статті 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Доводи позивача про те, що дисциплінарний проступок вчинений поза робочий час, як підстава для задоволення адміністративного позову не може бути взята судом до уваги, оскільки службова дисципліна базується, у тому числі, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Крім того, суд додаткового враховує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2011 року адміністративний позов в частині позовних вимог про скасування наказу від 26.01.2011 року №222 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1» залишено без розгляду в порядку статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, щодо доводів позивача щодо дати розписки про отримання ним 11.07.2011 року трудової книжки, військового квитка та обхідного листа, з огляду на його перебування з сім'єю на відпочинку, суд не може взяти до уваги, оскільки наказ про звільнення було видано лише 07.07.2011 року та звільнено позивача з 11.07.2011 року.

Що ж стосується висновків Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року в частині необхідності з'ясування додаткових обставин (щодо членства позивача у профспілковій організації і надання виборним органом/представником останньої згоди щодо звільнення позивача) суд звертає увагу на наступне.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2018 року запропоновано сторонам викласти письмово свою позицію по суті позовних вимог з урахуванням висновків Верховного Суду та витребувано від позивача докази на підтвердження членства позивача у профспілковій організації.

Станом на час вирішення спору по суті документів на виконання вимог ухвали суду позивачем не надано.

Крім того, суд наголошує, що представник позивача ознайомлювався з матеріалами адміністративної справи 12.09.2018 року, що достеменно, враховуючи і наявне в матеріалах справи зворотне повідомленні про вручення поштового відправлення, підтверджує факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2018 року.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (ч. 4 ст. 77 КАС України).

Проаналізувавши наведені процесуальні норми суд приходить до висновку, що суд має право витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Слід вказати, що відповідних доказів, а саме докази на підтвердження членства позивача у профспілковій організації ОСОБА_1 суду не надано.

Разом з цим, відповідачем повідомлено про те, що відповідно до бази даних, яка на даний час використовується Київською міською організацією профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України, ОСОБА_1 відсутній.

Додатково суд звертає увагу, що позовна заява не містить в собі правового обгрунтування порушення відповідачем при прийнятті спірного рішення частини 9 статті 43 Кодексу законів про працю та статті 41 статті 41 Закону №1045-XIV, останнє зазначено безпосередньо в касаційні скарзі на рішення суду.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 в ході розгляду даної адміністративної справи не надано доказів на підтвердження його членства у профспілковій організації, зважаючи на наявні документи в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що спірний наказ прийнято в порядок, спосіб та в межах наданих відповідачу - 1 повноважень, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову щодо поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на їх похідний характер.

Разом з цим, суд акцентує увагу на тому, що статтею 236 КАС України визначено, що суд зупиняє провадження у справі в разі: 1) смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи, ліквідації суб'єкта владних повноважень, іншого органу, а також злиття, приєднання, поділу, перетворення юридичної особи, які були стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, - до встановлення правонаступника; 2) необхідності призначення або заміни законного представника сторони чи третьої особи - до вступу у справу законного представника; 3) об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; 4) звернення обох сторін з клопотанням про надання їм часу для примирення - до закінчення строку, про який сторони заявили у клопотанні; 5) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 6) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді - до припинення врегулювання спору за участю судді.

Суд має право зупинити провадження у справі в разі: 1) захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що перешкоджає прибуттю до суду, якщо його особиста участь буде визнана судом обов'язковою, - до одужання; 2) знаходження учасника справи у довгостроковому відрядженні, якщо його особиста участь буде визнана судом обов'язковою, - до повернення з відрядження; 3) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі - до припинення перебування на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; 4) призначення судом експертизи - до одержання її результатів; 5) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів - до надходження ухвали суду, який виконував доручення, про виконання доручення або неможливість виконання доручення; 7) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави - до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів; 8) надходження заяви про відвід - до вирішення питання про відвід; 9) розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі; 10) постановлення ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом - до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом.

Суд звертає увагу, що при розгляді даної справи відсутні обставини, передбачені частинами 1, 2 статті 236 КАС України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання:АДРЕСА_1) відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева