Справа № 806/1935/18
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1935/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Любов Анатоліївна

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

03 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника відповідача: Алексеєва С.М.,

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року (повний текст якої складено в м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Житомирській області від 20.07.2017 №1086 "Про проведення документальної невиїзної перевірки" проведена документальна невиїзна перевірка фізичної особи громадянина України ОСОБА_3 з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні транспортного засобу, ввезеного на митну територію України та оформленого на Житомирській митниці ДФС за митною декларацією від 04.11.2016 №101060002/2016/013524.

За результатами вказаної перевірки складено акт №455/06-30-13-10/ від 03 серпня 2017 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.214.4 ст.214, п.216.4 ст. 216, п. 218.1 ст.218, п. 15 підрозділу 5 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено суму акцизного податку , що підлягає сплаті до бюджету на суму 52295,18 грн., вимог п. 187.8 ст.187, п. 190.1 ст.190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів, що підлягає сплаті до бюджету на суму 10459,04 грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) на суму 52295,18 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 13073,79 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів на суму 10459,04 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2614,76 грн. (а.с.24-25).

Не погоджуючись із діями відповідача, наголошуючи, що висновки контролюючого органу про наявність порушень, викладені в акті перевірки №455/06-30-13-10/ від 03 серпня 2017 року не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з п.216.4 ст.216 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках.

Крім того, п.190.1 ст.190 ПК України визначено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з п.187.8 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Відповідно до пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з ч.1 ст.351 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України), предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Пунктом 1 ч.2 ст. 351 МК України встановлено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Так, відповідно до змісту акту перевірки №455/06-30-13-10/ від 03.08.2017 під час перевірки встановлено, що у 2016 році за довіреністю громадянки України ОСОБА_3 від 31.10.2016 №НВА454555 нерезидентом ОСОБА_4 (паспортний документ COFFOWPTW, виданий 22.03.2012, м. Засніц, вул. Остзеблік 16а, Німеччина) було ввезено на митну територію України легковий автомобіль марки NISSAN, модель - NOTE, кузов № НОМЕР_2, робочий об'єм циліндрів двигуна - 1461 куб. см, рік виготовлення - 2013, дата першої реєстрації - 30.08.2013. Митне оформлення легкового автомобіля проведене на Житомирській митниці ДФС (відділ митного оформлення №1 митного поста "Житомир - центральний") на підставі митної декларації від 04.11.2016 №101060002/2016/013524. Особою, відповідальною за фінансове врегулювання питання є ОСОБА_3.

За даними митної декларації від 04.11.2016 №101060002/2016/013524 нерезидентом ОСОБА_4 (паспортний документ COFFOWPTW, виданий 22.03.2012, м. Засніц, вул.Остзеблік 16а, Німеччина) за дорученням громадянки України ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) було ввезено на митну територію України на підставі рахунку - фактури від 31.10.2016 б/н та реєстраційного документа транспортного засобу від 30.08.2013 №2013DV44011, легковий автомобіль марки NISSAN, модель - NOTE, кузов № НОМЕР_2, робочий об'єм циліндрів двигуна - 1461 куб. см, рік виготовлення - 2013, дата першої реєстрації - 30.08.2013, фактурною вартістю 3000,00 євро, що на день митного оформлення (04.11.2016) за курсом Національного банку України (1EUR - 28,31811500) становила 84 954,35 грн., митна вартість транспортного засобу складає 99396,58 грн.

Митне оформлення ввезеного легкового автомобіля марки NISSAN, модель - NOTE, кузов № НОМЕР_2 здійснено за митною декларацією від 04.11.2016 №101060002/2016/013524, із застосуванням ставки акцизного податку 0,103 євро за 1 кум.см об'єму циліндрів двигуна.

Суд враховує, що ставка акцизного податку у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України встановлена п.п.215.3.51 п. 215.3 ст.215 ПК України та для товару з кодом НОМЕР_3 становить 1,367 євро за 1 куб. см об'єму циліндрів двигуна.

Водночас, Законом України від 31 травня 2016 року № 1389-VII "Про зміни до підрозділу 5 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України щодо стимулювання розвитку ринку вживаних транспортних засобів" (далі - Закон №1389) передбачено знижені ставки акцизного податку, які застосовуються для легкових автомобілів (8703 згідно з УКТ ЗЕД), за винятком тих, що:

- мають походження з країни, визнаної державою-окупантом згідно із законом України та/або визнаної державою-агресором по відношенню до України згідно із законодавством, або ввозяться з території такої держави - окупанта (агресора) та/або з окупованої території України, визначеної такою згідно із законом України;

- вироблені до 1 січня 2010 року;

- ввозяться на митну територію України особою для власного використання або на користь інших осіб за договорами купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення, поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду в кількості понад один легковий автомобіль протягом календарного року.

Згідно з п.15 підрозділу 5 розділу ХХ ПК України ставка акцизного податку для легкових автомобілів, що використовувалися з кодом 87033190 становить 0,103 євро за 1 кум.см об'єму циліндрів двигуна.

Відповідачем в ході перевірки позивача, серед іншого встановлено, що нерезидентом ОСОБА_4 (Німеччина) було ввезено на митну територію України декілька легкових автомобілів за дорученням громадян України, в тому числі вперше ввезено легковий автомобіль за довіреністю ОСОБА_3.

Відповідач, враховуючи вимоги п.15 підрозділу 5 розділу ХХ Податкового кодексу України, дійшов висновку про застосування до позивача ставки акцизного податку встановлену п.п.215.3.5(1) п. 215.3 ст.215 Податкового кодексу України, оскільки легковий автомобіль марки NISSAN, модель - NOTE, кузов № НОМЕР_2 є третім транспортним засобом, ввезеним нерезидентом ОСОБА_4 (Німеччина) у 2016 році, тобто Закон №1389 в даному випадку не може бути застосований.

Суд не погоджується із таким висновком контролюючого органу з огляду на наступне.

Згідно з п.63 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України уповноважена особа (представник) це - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов'язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта.

Відповідно до ст.237 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі - ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ст.239 ЦК України).

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.3 ст.244 ЦК України).

Як зазначалось, ОСОБА_3 на підставі довіреності від 31.10.2016 уповноважила нерезидента ОСОБА_4 купити на її ім'я за кордоном автомобіль та представляти її інтереси в митних органах по питанням розмитнення автомобіля (а.с.70).

При цьому, придбання та ввезення автомобіля здійснювалось на підставі рахунку - фактури від 31.10.2016 б/н, де вказано, що власником (savininkas) автомобіля марки NISSAN, модель - NOTE, кузов № НОМЕР_2, робочий об'єм циліндрів двигуна - 1461 куб. см, рік виготовлення - 2013, є ОСОБА_3 (а.с.69).

Крім того, у графі 7 акту про проведення огляду (переогляду) товару, транспортних засобів ручної поклажі та багажу, який також надавався під час митного оформлення товару, вказано, що отримувачем товару (власником товару) є ОСОБА_3 (а.с.67).

Отже, на момент ввезення автомобіля на митну територію України та на дату подання контролюючому органу митної декларації для його митного оформлення власником транспортного засобу була ОСОБА_3, а ОСОБА_4 діяв як її представник при перетинанні митного кордону на придбаному для ОСОБА_3 транспортному засобі. Тобто, нерезидент ОСОБА_4 не є особою, який ввозив транспортний засіб для власного користування, такою особою є ОСОБА_3

За даними НАІС ДДАІ МВС України та відповідно до інформації, викладеної у листі Територіального сервісного центру №1841 Регіонального сервісного центру в Житомирській області Міністерства внутрішніх справ України від 11.03.2017 №270 (вх.№1058/5 від 06.04.2017), перша реєстрація легкового автомобіля марки NISSAN, модель - NOTE, кузов № НОМЕР_2, проведена 09.11.2016 на ім'я ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) (а.с.64). При цьому, інших транспортних засобів на ім'я ОСОБА_3 не зареєстровано.

Отже, декларування товару та всі дії, пов'язані з розмитненням товару, у тому числі і подання попередньої митної декларації для переміщення товару здійснювалось ОСОБА_3, яка є покупцем на своє ім'я, для себе особисто, одного автомобіля (на протязі 2016р. і по цей час), який вона ввезла на територію України за допомогою іншої особи - нерезидента, який діяв саме як уповноважена особа від позивача.

Саме ці обставини жодним чином не спростовані в ході перевірки та представником відповідача в ході судового розгляду.

Позивач не могла знати і не повинна була знати про те, що уповноважена нею особа ввозив на територію України інші транспортні засоби для інших осіб.

Слід врахувати, що пільговими ставками податку відповідно до Закону №1389 скористалась саме ОСОБА_3, а не ОСОБА_4.

При цьому, як встановлено судом, у ОСОБА_3 були всі наявні підстави для застосування ставок податку відповідно до Закону №1389.

Крім того, в разі виявлення митним органом порушень в діях позивача митних правил, то вона мала б бути притягнута до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ст.485 МК України, якою передбачено відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, проте така інформація відсутня.

Відповідно до ч.4 ст.2 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Також слід врахувати п.56.21 ст.56 ПК України, де передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, колізії законодавства трактуються на користь платника податків. Така позиція викладена й у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України".

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем обґрунтовано та правомірно при митному оформленні транспортного засобу застосовано ставки акцизного податку, визначені Законом №1389, а тому відсутні підстави для донарахування сум митних платежів.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності прийнятих рішень, а тому податкові повідомлення-рішення №, № від 03.10.2017 року слід визнати протиправними.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 грудня 2018 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Матохнюк Д.Б.